Номер провадження: 22-ц/813/6791/24
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2024 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житла,

ВСТАНОВИВ:

21.12.2021 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути перешкоди в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 без надання іншого житла (а.с. 1).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2024 року позовні вимоги були задоволені, а саме суд вирішив усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 без надання іншого житла. Також суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 908,00 грн (а.с. 114-116).

15.08.2024 ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу на вказане рішення. Апелянт вважає, що його виселення на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод судом оцінено не було. Апелянт зазначає, що набув охоронюване законом право на мирне володіння житловим приміщенням, іншого житла, окрім квартири за адресою: АДРЕСА_1 , він не має. Також апелянт зауважує, що має проблеми зі здоров`ям. Вважає, що його виселення без надання іншого жилого приміщення призведе до виникнення негативних наслідків, пов`язаних з відсутністю житла, а з урахуванням стану здоров`я та відсутності достатніх доходів через обмеження хворобами, можливості заробляти на життя. На думку апелянта, оцінюючи дії позивача як учасника спірних правовідносин на добросовісність необхідно врахувати, що квартира була придбана ним на електронних торгах. Позивач не був позбавлений можливості перед придбанням квартири на електронних торгах особисто її оглянути та дізнатися про осіб, які в цій квартирі проживають, передбачивши таким чином характер та вагу обтяження своєї майбутньої нерухомості. На думку апелянта, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Тому, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (а.с. 122-127).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

У судовому засіданні 07 листопада 2024 року позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити оскаржуване рішення без змін. Апелянт (відповідач) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 05 листопада 2024 року від апелянта надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які з`явились, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що проживання та реєстрація відповідача в квартирі, що на теперішній час належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, зареєстрованого в реєстрі під №851, перешкоджає останньому у користуванні та розпорядженні його майном (а.с. 116).

Як вже зазначалося вище, на думку апелянта, суд першої інстанції не оцінив належним чином виселення відповідача на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для задоволення позову (а.с. 126).

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17).

Отже, для вирішення питання щодо виселення відповідача зі спірного житлового приміщення необхідно встановити, чи проживає та користується відповідач спірним житлом, чи має він інше житло, оцінити доводи сторін щодо співмірності втручання у мирне володіння майном і дотримання балансу між правом власності позивача на квартиру та правом користування цією квартирою відповідачем.

За обставинами даної справи 16 липня 2021 року ОСОБА_2 придбав на електронних торгах квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності, зареєстрованого в реєстрі під №851 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №266166009 (а.с. 3-4).

Згідно з відомостями Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради за №Ш7-328240-ф/л від 07 грудня 2021 року у спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації - 09 вересня 2002 року ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата реєстрації - 21 червня 2019 року ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата реєстрації - 31 жовтня 2016 року (а.с. 5).

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №521/12590/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою шляхом виселення без надання іншого житла. Постановою Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 відмовлено. При перегляді даної справи судом апеляційної інстанції було встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_2 була надана відповідачу ОСОБА_3 як працівнику ВАТ ХК «Краян» на підставі ордеру на жиле приміщення №24 від 22 серпня 2002 року. 17 червня 2003 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на житло, яке зареєстроване в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 3243. 09 листопада 2016 року на підставі нотаріально посвідченого договору дарування ОСОБА_3 подарував квартиру АДРЕСА_2 своєму сину - ОСОБА_1 , продовжуючи проживати та бути зареєстрованим у цій квартирі. Також, встановлено, що ОСОБА_2 набув право власності на спірну квартиру 16 липня 2021 року за результатами проведених електронних торгів з примусового виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості.

Згідно з ч.ч. 3 та 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. В даному випадку тягар доказування відсутності іншого житла покладається саме на відповідача, однак останній покладенні на нього обов`язки щодо доказування належним чином не виконав. Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що ні при зверненні до суду із заявою про перегляд заочного рішення, ні при поданні апеляційної скарги відповідач не надав жодних доказів щодо відсутності у нього іншого житла (наприклад, витягу з Єдиного державного реєстру нерухомого майна). При цьому, ні в рамках справи №521/12590/21 ні при розгляді даної справи не було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 проживав та користувався спірною квартирою як до, так і після її відчуження на його користь (яке відбулося за кілька днів після реєстрації місця проживання відповідача за адресою розташування квартири), а сама по собі довідка про реєстрацію місця проживання не свідчить про те, що особа не має іншого житла. А тому, оскільки згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, так як апелянт не довів, що його виселення без надання іншого житлового приміщення призведе до порушення права на мирне володіння майном та поваги до житла в контексті застосування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст постанови складений 15 листопада 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк