Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6718/21 Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П.
Категорія 39 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/6718/21 за позовом Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 5 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Маслак В.П.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуенерго» Житомирської міської ради звернулося до суду з позовом, в якому зазначено, що відповідачка зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1 та є споживачем послуг із централізованого опалення та постачання теплової енергії, які надаються КП «Житомиртеплокомуенерго» Житомирської міської ради. Вказує, що протягом періоду з 12 січня 2011 року по 1 травня 2021 року ОСОБА_1 не в повному обсязі сплачувала кошти за надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 39 137 грн. 05 коп.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 39 137 грн. 05 коп.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 5 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 12 січня 2011 року по 1 травня 2021 року, у розмірі 39 137 грн. 05 коп.

Стягнуто з відповідачки на користь КП « Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради 2270 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким стягнути з неї на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 28 липня 2016 року по 1 травня 2021 року.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду про стягнення суми заборгованості за період з 12 січня 2011 року по 1 травня 2021 року, ухвалене поза межами строку позовної давності.

Зазначає, що 9 жовтня 2014 року між нею та позивачем укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Сторони дійшли згоди, щодо збільшення строку позовної давності. Так, пунктом 9.1 цього Договору визначено, що строк позовної давності становить п`ять років. Вважає, що перебіг вказаного строку починається з дня укладення Договору, тобто, з 9 жовтня 2014 року. Таким чином, на думку відповідачки, в період з 12 січня 2011 року по 8 жовтня 2014 року діяла загальна позовна давність тривалістю три роки.

Крім того, відповідачка не погоджується з доводами КП "Житомиртеплокомуненерго" про те, що позовна давність переривалася частковим погашенням заборгованості, зокрема, здійсненням оплати за надані послуги у лютому 2016 року у розмірі 500 грн., що є свідченням визнання боргу. Зазначає, що не пам`ятає чи була вчинена нею така оплата. Також, вказує, що позивачем не надано жодних доказів щодо підтвердження часткового погашення боргу, а тому розрахунки заборгованості, надані останнім, не можуть бути взяті до уваги.

ОСОБА_1 зауважує, що не була належним чином повідомлена про судовий розгляд справи в суді першої інстанції, що позбавило її можливості давати пояснення по справі та заявити про застосування строку позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору, чим грубо порушено її право на захист та норми цивільного процесуального законодавства.

У відзиві КП «Житомиртеплокомуненерго» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін. Вказує, що не погоджується з твердженнями відповідачки стосовно пропуску строку позовної давності. Звертає увагу на те, що остання вчинила дії, що свідчать визнання нею свого боргу, а саме, у лютому 2016 року частково погасила заборгованість. Отже, на думку позивача, з ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість, яка утворилась за період з 12 січня 2011 року по 1 травня 2021 року.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 забезпечується послугами з централізованого опалення, які надає КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради.

9 жовтня 2014 року між КП «Житомиртеплокомуненерго» (виконавець) та ОСОБА_1 (споживач) укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надавати відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором. Розрахунковим періодом оплати спожитих послуг є календарний місяць.

Пунктом 9.1. Договору визначено, що строк позовної давності становить п`ять років.

Зі змісту розрахунку заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 1 вересня 2009 року по 31 липня 2021 року становить 39 137, 05 грн (а.с. 11).

Відповідно до розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи, у лютому 2016 року ОСОБА_1 здійснила оплату за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 500 грн. (а.с.8).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Відповідно до положення п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Матеріали справи свідчать, що відповідачка не була повідомлена належним чином про розгляд справи в суді першої інстанції.

Так, ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 7 вересня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду у спрощеному провадженні, без повідомлення сторін.

В матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення з позначкою «Судова повістка», адресоване ОСОБА_1 , з якого вбачається, що 28 вересня 2021 року працівником поштового зв`язку зроблено відмітку про отримання відповідачкою поштового повідомлення (а.с.24).

Проте, особистий підпис ОСОБА_1 про отримання судової повістки на бланку вищевказаного повідомлення, відсутній, а тому не можна вважати, що поштове повідомлення вручено належним чином.

Вказані обставини позбавили можливості відповідачку звернутися до суду із заявою про застосування строку позовної давності

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з частиною 1 статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Частиною 3 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У постанові від 17 квітня 2018 року ( справа №200/11343/14-ц) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може на рівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Той факт, що відповідач , який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брала участі у такому розгляді, є підставою для вирішення судом апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

Отже, суд апеляційної інстанції вправі розглядати заяву про застосування строку позовної давності лише за умови порушення судом норм процесуального права щодо належного повідомлення відповідачки про час та місце судового засідання, внаслідок чого остання була позбавлена можливості брати участь у судовому розгляді.

Враховуючи вищезазначене, при вирішенні даного спору колегія суддів бере до уваги заяву ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 , на користь позивача заборгованості за надані послуги з теплопостачання є обґрунтованим, однак судова колегія не погоджується з розміром стягнення заборгованості, оскільки судом була стягнута сума поза межами строку позовної давності.

Отже, з відповідачки слід стягнути заборгованість за надані послуги, яка утворилась за період з липня 2016 року по травень 2021 року у розмірі 28547 грн..

Відтак, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення,- про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Враховуючи часткове задоволення позову ( 73 %), на користь позивача підлягає стягненню 1657 грн. судового збору.

За звернення до суду з апеляційною скаргою слід стягнути з Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради на користь відповідачки 919 грн. 35 коп.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 5 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради заборгованість за надані послуги у розмірі 28 547 грн. та 1657 грн. судового збору.

Стягнути з Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради на користь ОСОБА_1 919 грн. 35 коп. судового забору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: