Єдиний унікальний номер судової справи 462/13/22
Номер провадження 2/462/199/24
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повне)

13 червня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Галайко Н. М.,

з участю секретаря судового засідання Шиманської Д. Т.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Новінської Л. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 про визнання заповіту недійсним,

встановив:

Короткий виклад обставин справи та правова позиція позивача.

Уповноважений представник позивача ОСОБА_4 - адвокат Коцюба А. М., 06.01.2022 року (вх. № 145) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 про визнання заповіту недійсним, у якій просить суд:

-визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 за реєстровим № 1703 від 01.07.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12;

-задовольнити заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ;

-стягнути з відповідача судовий збір (а.с. 2-4, Т. 1).

Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рідна сестра позивача. Після її смерті відкрилася спадщина, що складається з квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій. ОСОБА_4 , звернувшись до приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Нор Н. М., із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги (рідна сестра), дізналася, що на вказану квартиру складений заповіт за реєстровим номером 1703 від 01.07.2019 року на ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 Так, не зрозуміло, яким чином важкохвора ОСОБА_5 склала заповіт, якщо стан її здоров`я (онкологія) був нестабільний, та сама по собі вона потребувала стороннього догляду на час складання заповіту, так як подія мала місце 01.07.2019 року, за 28 днів до її смерті. 27.06.2019 року, зробивши обстеження, у ОСОБА_5 був встановлений діагноз - рак. Важкий стан здоров`я підтверджується, також довідкою з лікарні. Окремо зазначено, що остання постійно вживала лікарський препарат «Преднізолон», який у тому числі впливає на нервову систему. Тому позивач вважає, що вказані обставини є доказом того, що ОСОБА_5 не могла складати жодного заповіту 01.07.2019 року, оскільки з 26.06.2019 року по 29.07.2019 року перебувала у важкому стані. Відтак позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рух справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2022 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю - Галайко Н. М. (а.с. 20, Т. 1).

Судом у порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК країни) 06.01.2022 року направлялися запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Також, запит направлявся і відносно позивача у справі (а.с. 27, 28, Т. 1).

Відповіді на вказані запити надійшли до суду 15.02.2022 року (а.с. 29, 30, Т. 1).

15.02.2022 року (вх. № 3108) представник позивача ОСОБА_4 - адвокат Коцюба А. М. подав до суду письмову заяву про забезпечення позову, у якій просить суд:

- вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , належну на праві приватної власності рідній сестрі позивача ОСОБА_5 шляхом заборони на вчинення будь-яких нотаріальних дій щодо майна ОСОБА_5 (а.с. 22-23, Т. 1).

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.02.2023 року заяву про забезпечення позову або доказів було передано головуючому судді - Галайко Н. М. (а.с. 26, Т. 1).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15.02.2022 року заяву представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Коцюби А. М. про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 про визнання заповіту недійсним - повернуто заявнику (а.с. 31, Т. 1).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15.02.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання (а.с. 33, Т. 1).

04.04.2022 року (вх. № 5431) представник позивача ОСОБА_4 - адвокат Коцюба А. М. повторно подав до суду заяву про забезпечення позову (а.с. 46-47, Т. 1).

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04.04.2022 року заяву про забезпечення позову або доказів було передано головуючому судді - Галайко Н. М. (а.с. 63, Т. 1).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06.04.2023 року заяву представника заявника ОСОБА_4 - адвоката Коцюби А. М. про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 про визнання заповіту недійсним - повернуто заявнику (а.с. 64, Т. 1).

26.04.2022 року (вх. № 6569) представник позивача ОСОБА_4 - адвокат Кацюба А. М. подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , належну на праві приватної власності рідній сестрі позивача ОСОБА_5 шляхом заборони на вчинення будь-яких нотаріальних дій щодо майна ОСОБА_5 до ухвалення рішення у справі (а.с. 70-71, Т. 1).

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.04.2023 року заяву про забезпечення позову або доказів було передано головуючому судді - Галайко Н. М. (а.с. 87, Т. 1).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27.04.2023 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Кацюби А. М. про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 про визнання заповіту недійсним - відмовлено (а.с. 88-90, Т. 1).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22.06.2022 року клопотання представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Коцюби А. М. про витребування нотаріальної справи та про призначення судової почеркознавчої експертизи - задоволено. Витребувано докази. Провадження у справі на час проведення експертизи - зупинено (а.с. 101-103, Т. 1).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 31.10.2022 року відновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 про визнання заповіту недійсним. Призначено підготовче судове засідання (а.с. 116, Т. 1).

Окремою ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15.11.2023 року застосовано до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 заходи процесуального примусу у виді штрафу. Стягнуто з приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 на користь держави штраф у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб (а.с. 122-125, Т. 1).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 30.01.2023 року клопотання представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Коцюби А. М. про витребування нотаріальної справи та про призначення судової почеркознавчої експертизи - задоволено. Витребувано докази. Провадження у справі на час проведення експертизи - зупинено (а.с. 146-148, Т. 1).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 31.03.2023 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 про визнання заповіту недійсним. Призначено підготовче судове засідання (а.с. 158-159, Т. 1).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.05.2023 року клопотання представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Коцюби А. М. про призначення судової почеркознавчої експертизи - задоволено. Провадження у справі на час проведення експертизи - зупинено (а.с. 164-166, Т. 1).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19.06.2023 року поновлено провадження у справі за заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 про визнання заповіту недійсним. Призначено судове засідання (а.с. 169, Т. 1).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26.09.2023 року клопотання уповноваженого представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Коцюби А. М. від 02.08.2023 року про призначення судової почеркознавчої експертизи - задоволено. Провадження у справі на час проведення експертизи - зупинено (а.с. 194-197, Т. 1).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.11.2023 року поновлено провадження у справі за заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 про визнання заповіту недійсним. Призначено судове засідання (а.с. 205-207, Т. 1).

Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25.01.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 225, Т. 1).

Щодо доводів ОСОБА_2 , викладених у відзиві на позовну заяву.

31.03.2022 року (вх. № 5339) від ОСОБА_2 надійшов письмовий відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що з померлою ОСОБА_5 вони були знайомі з 1994 року та підтримували добрі дружні стосунки тривалий час. Зазначено, що при житті померла не тільки не підтримувала стосунків з позивачкою, яка є її сестрою, а і всіляко уникала їх, оскільки була переконана, що та бажає заволодіти належним ОСОБА_5 майном. Не маючи своїх дітей, ОСОБА_5 особливо була прив`язана до сина відповідача, який разом відповідачем завжди допомагав їй при потребі. Так, у червні 2019 року, у зв`язку з поганим самопочуттям ОСОБА_5 була госпіталізована у друге терапевтичне відділення Львівської клінічної лікарні на залізничному транспорті та проходила там двотижневе лікування. Стверджує, що за час лікування лише вона, а не родичі ОСОБА_5 , відвідувала її там регулярно, носила їжу, ліки, спілкувалася з лікарями. Оскільки при виписці хворій не було встановлено діагнозу, відповідач наполягла на додатковому обстеженні та завезла її на комп?ютерну діагностику до медичного центру Святої Параскеви, де у неї і виявили онкозахворювання. У зв?язку з цим відповідач поставила ОСОБА_5 на облік до онколога, викликала усіх необхідних лікарів, у тому числі і сімейного, під наглядом якого хвора мала перебувати. Дізнавшись про стан свого здоров`я та розуміючи наслідки встановленого їй діагнозу ОСОБА_5 самостійно вирішила укласти договір довічного утримання з сином відповідача, оскільки розуміла, що лише вони будуть її доглядати та допомагати. 15.07.2019 року такий договір, посвідчений нотаріусом ЛМНО Гірником І. А. був укладений. Після цього ОСОБА_5 знову була госпіталізована до залізничної лікарні для надання необхідної допомоги і після курсу лікування, коли їй стало краще, лікарі підготували її до виписки зі стаціонару. У цей час відповідач сама, не знаючи наслідків, порадила ОСОБА_5 зателефонувати сестрі з метою помиритися. Так, позивачка справді приїхала до лікарні, але її не цікавив стан здоров?я сестри, а лише документи і ключі від квартири. Також зазначено, що після того як ймовірно ОСОБА_5 повідомила ОСОБА_4 про укладення договору довічного утримання, у цей же день позивач приїхала до відповідача до дому, погрожувала та влаштовувала скандал з приводу квартири. У подальшому 22.07.2019 року договір довічного утримання було розірвано. 26.07.2019 року позивач наполягала на виписці ОСОБА_5 із стаціонару, через два дні остання померла. Про смерть ОСОБА_5 відповідач дізналася вже після поховання. Згодом відповідач звернулася у нотаріус та подала заяву про прийняття спадщини за заповітом. Так, позов остання не визнає, оскільки заповіт 01.07.2019 року ОСОБА_5 склала на користь відповідача свідомо, її волевиявлення на укладення саме цього правочину було вільне та перевірене нотаріусом, який посвідчив заповіт.

Позиція сторін по справі, висловлена у судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_4 , у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомила.

Однак, суд приймає до уваги правову позицію останньої висловлену 16.05.2024 року у судовому засіданні, у якому остання надала пояснення та зазначила, що заперечує щодо аргументів сторони відповідача у цілому та показів приватного нотаріуса ОСОБА_12, яка була допитана у судовому засіданні в якості свідка, зокрема додала, що підпис на заповіті не її сестри ОСОБА_5 , відтак просила задовольнити позов у повному обсязі.

Представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 (донька позивача), у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі, просила суд такі задовольнити.

Уповноважений представник позивача ОСОБА_4 - адвокат Коцюба А. М., у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив.

Проте, суд приймає до уваги правову позицію останнього, висловлену 16.05.2024 року у судовому засіданні, в якому останній надав пояснення та зазначив, що не має довіри до того, що ОСОБА_5 самостійно зателефонувала до приватного нотаріуса, а остання приходила до неї додому тричі за день для вчинення нотаріальних дій, відтак, вимоги позовної заяви підтримав, просив суд задовольнити такі у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 , у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, просила суд відмовити у таких через безпідставність.

Уповноважений представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Новінська Л. О., у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Уповноважений представника третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу - ОСОБА_12, у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомила.

Суд звертає увагу, що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено у ст. 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі.

Враховуючи неявку учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд керується вимогами ч. 1 ст. 223 ЦПК України, якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи усі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була рідною сестрою позивача ОСОБА_4 , що також не заперечується сторонами.

Копією свідоцтва про народження (повторне) серії НОМЕР_1 стверджується, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14, Т. 1).

Копією довідки Львівської клінічної лікарні на залізничному транспорті АТ «Українська залізниця» № 52 від 26.07.2019 року стверджується, що така видана ОСОБА_5 про те, що остання знаходилася на стаціонарному лікуванні в ІІ терапевтичному відділенні з 16.07.2019 року по час видачі довідки (діагноз зазначено рак правого яйника) (а.с. 8, Т. 1).

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 29.07.2019 року стверджується, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6). Вказане стверджується і копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 8 від 29.07.2019 року (а.с. 11, Т. 1).

Копією довідки про причину смерті від 29.07.2019 року стверджується, що ОСОБА_5 , померла у віці 76 році ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з раковою інтоксикацією (а.с. 10, Т. 1).

30.07.2019 року ОСОБА_4 було видано свідоцтво про поховання ОСОБА_5 , реєстраційний номер 2540 (а.с. 7, Т. 1).

Копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 57459613 від 06.09.2019 року стверджується, що відбулася реєстрація спадкової справи за № 67705038 (номер нотаріуса 17/2019) приватним нотаріусом Нор Н. М., спадкодавцем зазначено ОСОБА_5 (а.с. 12, Т. 1).

Копіює довідки ОСББ «Широка 94» № 5-19 від 05.09.2019 року стверджується, що померла ОСОБА_5 , була зареєстрована та проживала (з 10.03.1989 року) станом на 29.07.2019 року за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 9, Т. 1).

Згідно копії договору довічного утримання (догляду) від 15.07.2019 року вбачається, що такий укладено між ОСОБА_7 (зміна прізвища з ОСОБА_8 , згідно свідоцтва про переміну прізвища, імені та по батькові серії НОМЕР_3 від 13.05.2005 року, актовий запис № 86) ОСОБА_13 (відчужувачем) та ОСОБА_9 (набувач) про передачу відчужувачем у власність набувачеві квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно на умовах встановлених цим договором. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірником І. А. Однак, вказаний договір розірвано на підставі договору про розірвання, посвідченого Гірником І. А. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, 26.07.2019 року за № 689 (про що зроблено відмітку у відповідному договорі) (а.с. 110-112, Т. 1).

Так, на випадок своєї смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишила заповіт, який посвідчений 01.07.2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстрований у реєстрі за № 1703 (а.с. 5).

Із змісту вказаного заповіту вбачається, що такий складено і посвідчено у зв`язку із хворобою ОСОБА_5 удома за адресою: АДРЕСА_2 . Так, ОСОБА_5 , зробила відповідне розпорядження та заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право - ОСОБА_2 .

У заповіті вказано, що такий «записано з моїх слів, відповідає моїй волі, уголос прочитаний, підписаний мною», підпис, Римська.

Реєстрація заповіту стверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, № витягу 56694584 від 01.07.2019 року.

Суд приймає до уваги надану приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 нотаріальну справу № 02-05. Так, у справі міститься оригінал Договору довічного утримання (догляду) (який описаний вище) та інші документи, на підставі яких вони посвідчувались.

Окремо вказана справа містить свідоцтво № 9258 про право власності на квартиру, згідно якого, посвідчено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , дійсно належить ОСОБА_10 (а.с. 7 нотаріальної справи). Вказане стверджується також Витягом про право власності на нерухоме майно № 481462 від 05.05.2003 року, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 173796770 від 15.07.2019 року та № 173797193 (а.с. 8, 14, 15 нотаріальної справи).

Також суд приймає до уваги факт зміни прізвища ОСОБА_10 на « ОСОБА_7 », що стверджується копією свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії НОМЕР_3 від 13.05.2005 року. Вказане стверджується і повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну імені № 2 від 15.07.2019 року (а.с. 19 нотаріальної справи).

Суд враховує, що позивач звертаючись із позовом до суду, посилається, у тому числі на те, що вказаний заповіт на її думку укладено з порушенням вимог закону, за відсутності вільного волевиявлення ОСОБА_5 на вчинення такого правочину, оскільки, ймовірно через свій надзвичайно важкий фізичний стан, хворобу, не усвідомлювала значення своїх дій, відповідно не могла підписати такий заповіт.

Щодо висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи.

Суд вважає доцільним окремо зазначити, що на виконання ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 26.09.2023 року з Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, 14.11.2023 року (вх. № 24264) надійшов висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 4331-Е від 10.11.2023 року (а.с. 198, 199-203).

Згідно висновків експертизи вказано, що рукописний текст: «Заповіт записано з моїх слів, відповідає моїй волі, уголос прочитане підписаний мною Римська», розташований на оригіналі одного примірника заповіту, укладеного від імені ОСОБА_5 , 01.07.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 1703 та рукописний текст: « ОСОБА_5 », розташований на оригіналі одного примірника договору довічного утримання (догляду), укладеного між ОСОБА_5 та

ОСОБА_11 , 15.07.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 632, виконані різними особами.

Питання ухвали суду в частині виконання підписів на заповіті, укладеному від імені ОСОБА_5 , 01.07.2019 року та договорі довічного утримання (догляду), укладеному між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , 15.07.2019 року, однією чи різними особами, експертом не вирішувалось з причини, викладеної у вступній частині висновку.

Тому суд звертає увагу на вступну частину висновку, у якій вказано, що у зв`язку з відсутністю науково обґрунтованих та належно зареєстрованих такого виду досліджень, питання в частині дослідження підписів імені ОСОБА_5 , 01.07.2019 року та договорі довічного утримання (догляду), укладеному між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , 15.07.2019 року однією чи різними особами, експертом вирішуватися не буде.

Щодо показів свідка.

Суд зазначає, що свідок надав покази під присягою та будучи попередженою про кримінальну відповідальність передбачену ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, у тому числі за введення суду в оману (а.с. 240, Т. 1).

Так, ОСОБА_12 , допитана у судовому засіданні в якості свідка, будучи приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, надала покази та зазначила, що усе розпочалось з того, що до неї зателефонувала ОСОБА_5 для надання консультації щодо укладення договору довічного утримання. Остання просила прийти до неї додому для вчинення певних нотаріальних дій, оскільки хворіє та не може самостійно пересуватись, у зв`язку з чим перебуває зазвичай лише вдома. Так, допитана повідомила, що під час надання консультації у квартирі ОСОБА_5 роз`яснила їй, що укладання договору довічного утримання потребує збору великої кількості документів, пояснила, що можна зробити довіреність на певну особу для вчинення необхідних дій. Так, зі слів свідка, вони обговорювали обставини, які призвели до укладення договору. З`ясувалось також, що ОСОБА_5 є одинокою, чоловіка у неї немає, проте є дві сестри, одна з яких померла. У подальшому нотаріус уточнила в ОСОБА_5 для чого укладати договір з іншою особою, якщо у неї є спадкоємці, тобто рідна сестра, на що ОСОБА_5 відповіла, що її близькі вже отримали усе, що мали, додала, що за нею доглядають інші люди, тому саме з ними бажає укласти такий договір. Окрім цього, допитана зазначила, що після проведення консультації, вона повідомила сестрі позивача, що на даний момент вони можуть скласти заповіт, роз`яснила, що заповіт буде вважається чинний той, який складений останній, зокрема додала, що з часом ОСОБА_5 може змінити думку та змінити умови. Надалі допитана зазначила, що після вагань ОСОБА_5 , остання вирішила скласти заповіт та зазначити спадкоємця не ту особу, з якою хотіла укласти договір довічного утримання, а його матір, а саме ОСОБА_2 . Тому, надалі сестра позивача передала нотаріусу усі дані, які необхідні для складання заповіту та після цього, приготувавши проект документу, допитана прийшла до квартири ОСОБА_5 для підписання та посвідчення заповіту. Після підписання та засвідчення ОСОБА_5 документу «синій примірник» залишився у неї, архівний в нотаріуса, який пізніше був направлений на експертизу. Також, допитана зазначила, що при вчиненні нотаріальних дій у квартирі були присутні лише вони двоє, тобто приватний нотаріус та ОСОБА_5 . При складанні заповіту на двох примірниках, ОСОБА_5 самостійно вписала текст на документі та підписала його, після цього нотаріус ОСОБА_12 зареєструвала його. Жодних документів ОСОБА_5 не надавала, лише продиктувала нотаріусу прізвище, ім`я та по батькові, дату народження спадкоємця, проте наголосила, що при складанні заповіту інших даних і не потрібно.

Оцінюючи покази свідка, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву у їх правдивості.

Застосоване судом законодавство.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

При цьому, суд враховує, позицію викладену у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 756/3115/17 (провадження № 61-18653св20) від 16.06.2021 року, згідно якої реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

У даній справі суд приймає до уваги позицію висловлену Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.02.2024 року у справі № 574/1342/13-ц, провадження № 61-15719св23, зокрема з огляду на наступне.

Так, приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23, постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.07.2021 року у справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21.12.2021 року у справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20)).

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (зокрема, постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.06.2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)).

Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.05.2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).

Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.06.2020 року у справі № 177/1942/16-ц (провадження № 61-2276св19)).

Тлумачення ч. 1 ст. 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.05.2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).

Так, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (абз. 1 ч. 2 ст 1247 ЦК України).

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.01.2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18)).

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (ч. 1 ст. 1257 ЦК України).

Також суд звертає увагу на ст. 1217 ЦК України, згідно якої спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати значущі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування. При цьому право дієздатності фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд.

Зазначене узгоджується з позицією вказаною у постановах Верховного Суду від 24.01.2024 року у справі №693/1314/19 (провадження №61-4348св23), 27.02.2023 року у справі №334/5171/13-ц (провадження №61-8309св22), від 22.09.2022 року у справі №462/4875/17 (провадження №61-5403св22).

Право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі №522/9893/17 (провадження № 14-173цс20).

Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним (ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України).

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч. 2 ст. 1267 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Підставою для визнання правочину недійсним згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

В основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі №554/11179/13-ц (провадження № 61-30685св18), від 02.11.2020 року у справі №326/81/15 (провадження № 61-837св19) та від 22.12.2021 року у справі №350/792/20 (провадження № 61-10051св21).

Також, суд приймає до уваги, що згідно з положеннями ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Стаття 56 Закону України «Про нотаріат» визначає, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Глава 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року визначає порядок посвідчення заповіту, внесення змін до нього та його скасування.

Згідно п. 1.1 глави 3 розділу II Порядку, нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог ст. 1233 - 1257 ЦК України та особисто подані нотаріусу.

Пунктом 1.4 глави 3 розділу II Порядку передбачено, що заповіт особисто підписує заповідач.

Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (п. 1.6 глави 3 розділу II Порядку).

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом (п. 1.7 Порядку глави 3 розділу II Порядку).

Висновки суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов переконання, що у судовому засіданні не було доведено та не підтверджено жодним доказом, що приватним нотаріусом, були допущені порушення вимог чинного законодавства при посвідченні оспорюваного заповіту, які можуть бути підставою для визнання його недійсним, сумніви стосовно дійсності посвідчення нотаріусом вдома заповіту, за ініціативи ОСОБА_5 , теж не знайшли свого підтвердження, тому є безпідставними.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Оскаржуваний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 У заповіті зазначено, що зміст ст. 1241, 1248, 1254, 1307 ЦК України ОСОБА_5 роз`яснено. Також із змісту заповіту вбачається, що такий складено і посвідчено, у зв`язку з хворобою ОСОБА_5 удома, за адресою: АДРЕСА_2 . Вказано, що заповіт записаний з слів ОСОБА_5 , відповідає її волі, уголос прочитаний та підписаний нею. Також зазначено, що особу ОСОБА_5 встановлено, дієздатність перевірено нотаріусом.

Враховуючи вказане, в суду відсутні підстави ставити під сумнів те, що під час посвідчення оспорюваного заповіту нотаріус не дотрималася вимог ст. 1247, 1248 ЦК України, позивач не надала суду належних та допустимих доказів порушення вимог чинного законодавства при його складанні чи посвідченні, та не довела, що волевиявлення спадкодавця не було вільним та не відповідало її внутрішній волі.

Правових підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним судом не встановлено.

Окрім цього суд вважає необхідним звернути увагу на те, що жодних медичних документів чи об`єктивних даних, які б вказували на перебування на обліку, звернення до лікаря чи лікування ОСОБА_5 у зв`язку з психічним станом здоров`я або хоча б породжували сумніви щодо її незадовільного психічного стану до, після і на час складання оспорюваного заповіту суду представлено не було. Твердження позивача, що ОСОБА_5 , вживаючи певні ліки (зокрема «преднізолон»), не могла керувати своїми діями при укладанні заповіту, не знаходять свого підтвердження.

Про відповідність волі ОСОБА_5 її волевиявленню, відображеному в оспорюваному заповіті, свідчать безпосередні покази свідка ОСОБА_12 , надані в суді під присягою.

Суд немає підстав не вірити показанням зазначеного свідка, оскільки такі є послідовними, логічними та індивідуалізованими, тобто з наведенням таких фактичних обставин, які не відомі на загал.

Так, справді медичними документами встановлено, що ОСОБА_5 хворіла раком та потребувала стороннього догляду у зв`язку з віком.

Однак доводи сторони позивача, що у момент складення заповіту волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, є необґрунтованими та безпідставними, так як не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, були спростовані показаннями свідка, а також іншими матеріалами справи.

У силу ст. 1233, 1235 ЦК України право особи на заповіт, у тому числі на встановлення осіб-спадкоємців за даним заповітом, є особистим правом особи, реалізовуючи яке, заповідач ніякими сімейними чи родинними відносинами не обмежений.

Щодо висновків експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 4331-Е від 10.11.2023 року, то суд критично оцінює такі, з огляду на те, що вони не містять чіткого зазначення про відсутність підпису ОСОБА_5 на оспорюваному заповіті, чи про те, що такий був підписаний не ОСОБА_5 . Натомість вказано лише, що рукописні тексти вказані в оскаржуваному заповіті та договорі довічного утримання (догляду) виконані різними особами.

Більш того, суд приймає до уваги зазначення експерта, зокрема про те, що у зв`язку з відсутністю науково обґрунтованих та належно зареєстрованих такого виду досліджень, питання в частині дослідження підписів імені ОСОБА_5 , 01.07.2019 року та договорі довічного утримання (догляду), укладеному між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , 15.07.2019 року однією чи різними особами, експертом не вирішувалося.

Отже всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалася сторона позивача, як на підставу своїх вимог, а сторона відповідача як на підставу своїх заперечень, оцінивши докази в сукупності, суд дійшов висновку що позов є не обґрунтованим та безпідставним, і не підлягає задоволенню, оскільки сторона позивача не довела суду, що оспорюваний заповіт не відповідав волі заповідача і що такий складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Судові витрати по справі.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

З урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. 12, 13, 76-81, 141, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Порядок оскарження рішення суду та набрання ним законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_4 );

Третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 (електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_5).

Повний текст судового рішення складено 17.06.2024 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко