№ 207/7660/23
№ 2/207/476/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Кам`янське .

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді Скиби С.А. , при секретареві Куцевол Л.В. , за участю представника позивачки ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське справу № 207/7660/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності ,

В С Т А Н О В И В

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою , у якій просила визнати за нею право особистої приватної власності на будинок АДРЕСА_1 , оскільки 19 червня 1996 року набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності . У квартирі проживали вона з чоловіком та її син ОСОБА_3 зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_5 . 12 вересня 2003 року вона уклала шлюб з ОСОБА_6 . У 2004 року вирішила продати квартиру , щоб придбати сину з дружиною та собі з чоловіком окреме житло . У січні 2005 року до неї звернулися її сусіди ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які вирішили придбати її квартиру , та дали їй частину коштів - завдаток за квартиру у розмірі 4000 доларів США , оскільки у них не було всієї суми , оформлювали документи щодо отримання кредиту на придбання квартири у неї . 28 березня 2005 року придбала будинок АДРЕСА_1 . 9 червня 2005 року між нею та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Отримавши залишок грошових коштів від продажу квартири від ОСОБА_8 , придбала своєму сину ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_3 . У подальшому , щоб придбаний нею будинок за власні кошти від продажу квартири у разі її смерті перейшов її сину та онуку ОСОБА_4 , вона звернулася до нотаріуса для складання заповіту . Однак , у зв`язку з тим , що будинок АДРЕСА_1 був придбаний під час шлюбу з ОСОБА_6 , то нотаріус запропонувала їй з чоловіком укласти спільний заповіт . 25 вересня 2017 року разом ОСОБА_6 склали заповіт , згідно якого заповіли будинок АДРЕСА_1 сину ОСОБА_3 та онуку ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_6 помер . На даний час вона має намір продати свій будинок , щоб придбати квартиру . Звернулася до нотаріуса з питання укладання договору купівлі-продажу будинку , однак їй було повідомлено , що ні вона , ні її син з онуком не мають права розпоряджатися майном , адже таке право виникне лише у спадкоємців і лише після смерті обох заповідачів . Не має змоги розпоряджатися своєю особистою приватної власністю , адже будинок придбала за свої власні кошти від продажу квартири .

Позивачка ОСОБА_2 у судовому засіданні заявлений позов підтримала і пояснила , що будинок АДРЕСА_1 придбала за власні кошти , які були у неї від продажу її квартири АДРЕСА_2 , яку отримала ще у 1995 року . У 2003 року разом з чоловіком ОСОБА_6 мешкали у квартирі АДРЕСА_2 . Також , у квартирі разом з ними мешкав її син ОСОБА_3 .. Продала квартиру за 11000 доларів США , придбала будинок за 3700 доларів США. У зв`язку з тим , що будинок був придбаний за її власні кошти , вона та її чоловік ОСОБА_6 вирішили скласти заповіт , яким заповіли будинок АДРЕСА_1 її сину ОСОБА_3 та онуку ОСОБА_4 , оскільки шлюб у них чоловіком був другий , у чоловіка були діти від першого шлюбу , та у неї був син , щоб будинок залишився її сину та онуку . ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_6 помер . У зв`язку зі смертю чоловіка , їй стало важко доглядати самій за будинком , тому вирішила його продати і придбати собі квартиру . У чоловіка є двоє дітей від першого шлюбу , але вони не зверталися до нотаріальної контори після його смерті .

Представник позивачки ОСОБА_1 заявлений позов підтримала у повному обсязі . У подальшому письмово просила розглядати справу без її участі .

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не явився , письмово просив розглядати справу без його участі . Позовні вимоги визнав у повному обсязі .

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не явився , письмово просив розглядати справу без його участі . Позовні вимоги визнав у повному обсязі .

Суд , вислухавши позивачку та її представника , вивчивши матеріали справи, вважає , що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав .

У судовому засіданні встановлено , що позивачка ОСОБА_2 була власником квартири АДРЕСА_2 , яку продала 9 червня 2005 року ( а.с. 18 ) . 12 вересня 2003 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_6 . 28 березня 2005 року ОСОБА_2 придбала будинок АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу житлового будинку ( а.с. 23 , 24 ) . 25 вересня 2017 року ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_6 склали заповіт , згідно якого заповіли будинок АДРЕСА_1 сину позивачки - ОСОБА_3 та онуку ОСОБА_4 ( а.с. 15 16 ) . ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_6 помер ( а.с. 17 ) . На даний час позивачка має намір продати свій будинок АДРЕСА_1 , щоб придбати квартиру . Позивачка звернулася до нотаріуса з питання укладання договору купівлі-продажу будинку , однак їй було повідомлено , що ні вона , ні її син з онуком не мають права розпоряджатися майном , адже таке право виникне лише у спадкоємців і лише після смерті обох заповідачів . Позивачка не має змоги розпоряджатися своєю особистою приватної власністю , адже будинок вона придбала за свої власні кошти від продажу квартири .

Згідно ст. 328 ЦК України 2003 року право власності набувається на підставах , що не заборонені законом , зокрема із правочинів . Право власності вважається набутим правомірно , якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів , які перебувають у власності, не встановлені судом .

Свідок ОСОБА_7 пояснила , що вона мешкає за адресою : АДРЕСА_4 , була сусідкою позивачки . На початку 2004 року вони дізналися , що їх сусідка ОСОБА_2 продає свою квартиру за адресою : АДРЕСА_5 . Вказана квартира їм сподобалася , та вони вирішили придбати її для своєї доньки ОСОБА_9 . У зв`язку з тим , що всієї суми на купівлю квартири у них не було , вони з чоловіком вирішили взяти кредит у банку . ОСОБА_2 знайшла собі будинок для купівлі , вони віддали їй завдаток у розмірі 4000 доларів США , щоб ОСОБА_2 мала змогу його придбати . У березні 2005 року ОСОБА_2 придбала будинок та переїхала до нього .

Свідок ОСОБА_10 пояснила , що вона мешкає за адресою : АДРЕСА_6 . Вона знала чоловіка позивачки ОСОБА_6 , який був її сусідом . ОСОБА_6 мешкав разом з ОСОБА_2 на лівому березі у її квартирі . Вона знає , що будинок , який придбала ОСОБА_2 був куплений за кошти позивачка від продажу квартири .

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно , набуте нею , ним за час шлюбу , але за кошти , які належали їй , йому особисто .

Заявлені вимоги підтверджуються копіями ордеру на житлове приміщення № 228 від 29 серпня 1995 року ( а.с. 11 ) , пояснення ОСОБА_11 , з якого слідує , що ОСОБА_6 був її кумом . Після розлучення з першою дружиною ОСОБА_6 став проживати у будинку своїх батьків за адресою : АДРЕСА_7 . Десь у 2003 року ОСОБА_6 почав проживати з ОСОБА_2 у квартирі на лівому березі , потім вони уклали шлюб . У 2004 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 вирішили розміняти квартиру , яка належала ОСОБА_2 та придбати житло її сину та собі . Їй відомо , що у 2005 року вони продали квартиру ОСОБА_12 та купили квартиру сину ОСОБА_3 , а собі купили будинок ( а.с. 12 ) , паспорту ОСОБА_2 ( а.с. 14 ) , Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі ( а.с. 15 ) , заповіту від 25 вересня 2014 року ( а.с. 15 16 ) , свідоцтва про смерть ОСОБА_6 ( а.с. 17 ) , договору купівлі-продажу квартири ( а.с. 18 ) , договору купівлі-продажу житлового будинку від 28 березня 2005 року ( а.с. 23 ) , Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с. 24 ) , іншими письмовими доказами .

Таким чином , суд приходить до висновку , що за ОСОБА_2 необхідно визнати право особистої приватної власності на будинок АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 16 , 328 ЦК України 2003 року , ст. 57 СК України , ст. 10 , 19, 81 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В

Визнати за ОСОБА_2 , місце проживання : АДРЕСА_1 , номер облікової картки платника податків : НОМЕР_1 , право особистої приватної власності на будинок АДРЕСА_1 , який складається з : А-1 - житловий будинок , загальною площею 80,1 метрів квадратних , житловою площею 55,8 метрів квадратних , Б-1 - сарай , В-1 - вбиральня , № 2 , 4 огорожі , № 1 , 3 водопроводи , І , ІІ тротуар .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Суддя С.А. Скиба