ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1942/22 Номер провадження 22-ц/814/733/24Головуючий у 1-й інстанції Мирошникова О.Ш. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Пікуля В.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України адвоката Гусєва Павла Володимировича

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 серпня 2023 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Макух А.В. звернулася до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування, яке складається: з витрат на лікування у розмірі 15971,96 грн. та шкоди пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності у сумі 18400 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 08.08.2021 мала місце ДТП за участю позивача, як пішохіда, та мотоцикла, яким керував водій ОСОБА_2 , внаслідок якої ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.

Цивільно-правова відповідальність водія мотоцикла ОСОБА_2 на момент ДТП не була застрахована.

Позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про виплату страхового відшкодування, проте відповідач добровільно не сплатив йому майнову шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди джерелом підвищеної небезпеки.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування задоволено частково.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування, яке складається з витрат, понесених на лікування у сумі 15603,42 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням місцевого суду його в апеляційному порядку оскаржив представник Моторного (транспортного) страхового бюро України адвокат Гусєв П.В., просив скасувати його в частині позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до Моторного (транспортного) страхового бюро України у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що в діях водія мотоцикла ОСОБА_2 відсутні порушення правил дорожнього руху, а ДТП виникла внаслідок дій позивача, який перебував в стані алкогольного сп`яніння та погрожував «кинутися під машину».

Окрім того, судом не було розглянуто клопотання МТСБУ щодо залучення до участі у справі володільця джерела підвищеної небезпеки, ОСОБА_2 , внаслідок чого порушено його право на подання пояснень або заперечень.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Макух А.В. до суду надійшли письмові пояснення, в яких просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вказала, що відшкодування шкоди завданої потерпілому джерелом підвищеної небезпеки здійснюється незалежно від наявності вини його володільця чи потерпілого.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог до Моторного (транспортного) страхового бюро України, тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядається його законність та обгрунтованість.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду в оскаржуваній частині повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 08.08.2021 приблизно о 00:50 год в с. Михнівці Лубенського району Полтавської області по вулиці Миру сталася дорожньо-транспортна пригода за участю мотоцикла «ZONGSHEN ZS200GY-3» державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та пішоходом ОСОБА_1 , який рухався у зустрічному напрямку мотоциклу та раптово вийшов на центр проїжджої частини (а.с. 11).

В результаті ДТП водій мотоцикла ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою грудної клітки справа та тупої травми живота, а пішохід ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми, закритої черепно-мозгової травми, струс головного мозку та закритого перелому правого передпліччя.

Із вказаними тілесними ушкодженнями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були доставлені до лікарні.

08.08.2021 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 0000470, правова кваліфікація кримінального правопорушення частина перша статті 286 Кримінального кодексу України - порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження (а. с. 11).

29.10.2021 слідчий СВ Лубенського РВП ГУ НП в Полтавській області Стрілець В. С. виніс постанову про закриття кримінального провадження № 0000470 за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України (а.с. 63-65).

Підставою для закриття кримінального провадження став висновок судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/117-21/12218-ІТ від 20.10.2020 в якому встановлено, що в даній дорожній обстановці в діях водія мотоцикла «ZONGSHEN ZS200GY-3» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 будь-яких невідповідностей з вимогами Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору находилися в причинному зв`язку з виникненням данної пригоди не вбачається. В умовах даної пригоди водій мотоцикла ОСОБА_2 , шляхом застосування екстреного гальмування, не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_1 . Враховуючи вищезазначене в діях ОСОБА_2 відсутній склад кримінального правопорушення, яке передбачене ст. 286 КК України.

В результаті ДТП позивач тимчасово втратив працездатність: на стаціонарному лікуванні він перебував з 08.08.2021 по 26.08.2021, на амбулаторному з 27.08.2021 по 08.11.2021, поніс витрати на лікування у сумі 15971,96 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунковими документами (а.с. 24-61).

21.02.2022 та 02.05.2022 позивач звертався до відповідача із заявами про виплату страхового відшкодування (а.с. 9, 66), проте, виплата страхового відшкодування відповідачем не здійснена, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач документально підтвердив витрати на своє лікування у сумі 15603,42 грн. Ці витрати відповідають періодам перебування позивача на стаціонарному та амбулаторному лікуванні та переліку призначень лікарів, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у сп раві № 601/1304/15-ц, від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач у справі не подав суду належних, допустимих і достатніх доказів про існування обставин непереборної сили та/або умислу потерпілого ОСОБА_1 у події, яка мала місце 08 серпня 2021 року.

Отже особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Подібний висновок також викладено у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20, від 24 травня 2023 року у справі № 476/135/22.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є видом обов`язкового страхування (пункт 9 частина 1 статті 7 Закону «Про страхування»). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У пункті 1.3 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно із статтею 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Порядок здійснення страхового відшкодування на території України визначається розділом ІІІ Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 цього Закону у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, «МТСБУ» у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 24.1 статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

У п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно підпункту а) пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Доказів того, що цивільно-правова відповідальність водія мотоцикла ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП була застрахованою матеріали справи не містять.

Таким чином, саме на МТСБУ покладається обов`язок виплати відшкодування шкоди, завданої здоров`ю потерпілого.

Доводи апеляційної скарги, щодо нерозгляду клопотання відповідача про залучення до участі у розгляді справи володільця джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_2 не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в судовому засіданні 03 серпня 2023 року суд протокольною ухвалою залучив до участі у розгляді справи учасника ДТП ОСОБА_2 , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (а.с. 192, зворотня сторона).

Судом, з`ясовано його місце реєстрації та належним чином повідомлено про розгляд даної справи (а.с. 195-196, 200).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами суд не вбачає, оскільки її доводи правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України адвоката Гусєва Павла Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: Г. Л. Карпушин

В. П. Пікуль