Справа № 277/1347/24
У Х В А Л А

"07" жовтня 2024 р. смт Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Т.Г. Корсун, за участю секретаря судового засідання Сороки М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в селищі Ємільчине заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування послалась на те, ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 21.10.2010 у цивільній справі №2-592/2010 було забезпечено позов ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до закінчення провадження у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, без вилучення паспортного документу.

Заявник вказує, що у неї відсутні борги перед ПАТ КБ «Приватбанк», тому просить скасувати заходи забезпечення позову.

Заявник, належним чином повідомлена про розгляд заяви, до суду не з`явилися, просила розгляд проводити за її відсутності.

Заінтересована особа АТ КБ «Приватбанк», належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися.

Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення заяви з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 21.10.2010 у цивільній справі №2-592/2010 було забезпечено позов ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до закінчення провадження у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, без вилучення паспортного документу.

Ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 29.12.2010 у цивільній справі №2-592/2010, яка набрала законної сили 14.01.2011, позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 29.08.2024 ОСОБА_1 станом на 29.08.2024 не має заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5, 7, 8, 11 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановлюється ухвала.

За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена.

У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Примірник ухвали про скасування заходів забезпечення позову невідкладно після набрання такою ухвалою законної сили надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову.

Отже метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Суд може скасувати забезпечення позову у зв`язку зі зміною умов, що існували на момент постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 313 ЦК України гарантує право на свободу пересування, що означає можливість фізичної особи вільно пересуватися по території України (після 14 років), вільно виїхати за її межі та безперешкодно повернутись до України (після 16 років), а також вільно визначити місце свого перебування, обирати способи і засоби пересування.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Зокрема пункт 5 зазначеної статті передбачає таку підставу для відмови громадянину у виїзді з України, як ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

У справі «Гочев проти Болгарії» (Gochev v.Bulgaria) рішення від 26.11.2009 року (заява № 34383/03) ЄСПЛ визначив ці загальні стандарти щодо права на свободу пересування.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за ухилення від виконання зобов`язань має відповідати таким критеріям: ґрунтуватися на національному законі; переслідувати одну або декілька легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції; відповідати справедливому балансу між правами людини та публічним інтересом, тобто бути пропорційним меті його застосування.

У цій справі ЄСПЛ підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, ЄСПЛ у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише у тому випадку, коли сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення ЄСПЛ за справою «Луордо проти Італії» (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення ЄСПЛ за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення ЄСПЛ за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

У пункті 50 вказаного рішення ЄСПЛ підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. згадуване вище рішення ЄСПЛ за справою «Рінер проти Болгарії» , § 124 і згадуване вище рішення ЄСПЛ «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення ЄСПЛ від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення ЄСПЛ від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...».

Враховуючи, що ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 29.12.2010 у цивільній справі №2-592/2010 позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду, та підстави для забезпечення позову в даний час відпали, суд приходить до висновку, що заяву про скасування забезпечення позову слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 2-15, 81, 89, 158, 258-261, 263, 268, 353, 354 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 21.10.2010 у цивільній справі №2-592/2010, шляхом скасування тимчасового обмеження громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України.

Виконання ухвали доручити Державній прикордонній службі України.

Ухвала суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили за наслідками апеляційного перегляду.

Примірник ухвали про скасування заходів забезпечення позову невідкладно після набрання ухвалою законної сили надіслати заявнику, заінтересованій особі та Державній прикордонній службі України.

Суддя Т.Г.Корсун