ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м.Суми

Справа №582/128/23

Номер провадження 22-ц/816/344/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 20 вересня 2023 року в складі судді Жмурченка В.Д., ухвалене в смт Недригайлів,

В С Т А Н О В И В:

06 лютого 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Грицик Г.О. звернувся до суду з позовом, який обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 є пенсіонеркою, отримує пенсію у розмірі 2500,00 грн, якої останній не вистачає, інших доходів не має, а тому перебуває у скрутному матеріальному становищі і потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати її син ОСОБА_2 , який несе службу в ЗСУ за контрактом та отримує достойну заробітну плату.

Посилаючись на вищевикладені обставини, просив стягувати щомісячно з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кошти на утримання непрацездатної матері, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 20 % від його грошового забезпечення, починаючи з часу служби в Збройних силах України до зміни матеріального та сімейного стану сторін.

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 20 вересня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що шлюб із чоловіком у неї розірвано, з ним вона не проживає більше двох років, а тому, на її думку, місцевий суд безпідставно врахував склад її сім`ї, зокрема шлюбні відносини. Також в апеляційній скарзі ОСОБА_4 веде мову про те, що судом першої інстанції протиправно не враховано судове рішення в справі № 582/489/23 від 02 серпня 2023 року, яким шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 26 лютого 1983 року Зеленківською сільською радою Недригайлівського району Сумської області, актовий запис № 2, розірвано.

Вказує, що місцевий суд не дослідив позицію, що в неї є інший син і його можливість утримувати непрацездатну матір.

Також в апеляційній скарзі посилається на відсутність повноважень у представника третьої особи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - адвокат Скляров С.Л. просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2024 року: 3028 грн х 100 = 302800 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином позивача ОСОБА_1 , що підтверджується копією актового запису про народження № 4 від 11 квітня 1986 року (а.с. 74).

Із позовної заяви слідує, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером, розмір її пенсії становить 2500,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 окрім сина ОСОБА_2 , відповідача по справі, має сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією актового запису про народження № 12 від 12 листопада 1983 року (а.с. 73), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка виконавчого комітету Вільшанської сільської ради Роменського району Сумської області № 333 від 23 серпня 2023 року (а.с. 101).

Окрім того, 26 лютого 1983 року позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 , що підтверджується копією актового запису про укладення шлюбу № 2 від 26 лютого 1983 року (а.с. 72), останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та має наступний склад сім`ї: (дружина) ОСОБА_1 , 1962 року народження, про що свідчить довідка виконавчого комітету Вільшанської сільської ради Роменського району Сумської області № 53 від 23 серпня 2023 року (а.с. 100).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що її матеріальне становище є настільки скрутним, що створює необхідність у сторонній, примусовій допомозі від її сина у виді аліментів.

Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (ч. 8 ст. 7 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Статтею 205 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України ), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет нa 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум для непрацездатних осіб з 01 січня 2023 року - 2093,00 грн.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_1 потреби у матеріальній допомозі з боку сина ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 є пенсіонером, розмір її пенсії становить 2500,00 грн, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом на 2023 рік для осіб, які втратили працездатність (2093,00 грн).

Із викладеного вбачається, що матеріальне становище ОСОБА_1 є достатнім для забезпечення основних потреб і матеріальної допомоги від сина вона не потребує. Доказів про наявність потреби позивача у матеріальній допомозі від сина ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Крім того, місцевий вірно врахував, що обов`язок утримувати батьків покладається на усіх дітей, тоді як ОСОБА_1 до іншого сина ОСОБА_6 із позовом не зверталась.

Суд також не погоджується із доводами позивача про те, що місцевий суд не дослідив позицію, що в неї є інший син і його можливість утримувати непрацездатну матір, оскільки в оскаржуваному рішенні зазначено, що ОСОБА_7 має сина ОСОБА_6 , що підтверджується копією актового запису про народження № 12 від 12 листопада 1983 року та довідкою виконавчого комітету Вільшанської сільської ради Роменського району Сумської області № 333 від 23 серпня 2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не подавала до суду будь-яких доказів, що стосуються її доходів, чи доходів інших членів її сім`ї. В справі відсутні докази того, що ОСОБА_6 отримує дохід в розмірі 0,5 мінімальної заробітної плати чи докази існування інших обставин, котрі б надали можливість суду пересвідчитись в тому, що саме скрутне матеріальне становище позивача вимагає залучення додаткових коштів від її дітей.

Не заслуговують на увагу і доводи ОСОБА_1 про відсутність повноважень у представника третьої особи, оскільки повноваження належним чином підтверджені документами, які містяться в матеріалах даної справи.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведені обставини, що мають істотне значення для справи, апеляційний суд дійшов висновку, що за недоведення потреби позивача у матеріальній допомозі, у її сина ОСОБА_2 не виникає зобов`язання із утримання матері ОСОБА_1 .

За встановлених обставин інші доводи апеляційної скарги висновків суду по суті спору не спростовують та не належать до тих підстав, з якими чинний процесуальний закон пов`язує можливість зміни або скасування оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 20 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина