УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 1512/2-158/11

провадження № 61-10464ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої

діє ОСОБА_2 , на постанову Одеського апеляційного суду

від 06 червня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1

про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання угод удаваними, переведення прав та обов`язків покупця, визнання права власності та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , уточнивши вимоги якого, просила:

- визнати удаваним договір дарування 561/1000 частини квартири АДРЕСА_1 від 19 серпня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Н. В., укладений між ОСОБА_6 , яка діяла від імені ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі доручень від 16 листопада 2006 року,

та ОСОБА_5 ;

- визнати, що фактично між ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

та ОСОБА_6 , ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу

561/1000 частини спірної квартири;

- визнати, що продаж частки у спільній частковій власності відбувся з порушенням переважного права співвласника ОСОБА_1 , як покупця;

- перевести права та обов`язки покупця 561/1000 частини спірної квартири

з ОСОБА_5 на ОСОБА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 вартість 561/1000 частини квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 561/1000 частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування 561/1000 частини квартири АДРЕСА_1 , укладений 19 серпня 2009 року

між ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , від імені яких діяла ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 .

Визнано дійсним договір купівлі-продажу 561/1000 частини вказаної квартири, укладений 19 серпня 2009 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

від імені яких діяла ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 , переведено права

та обов`язки покупця 561/1000 частини квартири

АДРЕСА_1 на ОСОБА_1 , визнано

за нею право власності на вказану частину квартири.

Видано ОСОБА_5 з депозитного рахунку № НОМЕР_1 Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (далі -

ТУ ДСА України в Одеській області) грошові кошти в сумі 261 000,00 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2016 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 24 липня 2019 року касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року залишено без змін.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського апеляційного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року, у якій просила скасувати зазначене судове рішення та ухвалити у справі нове судове рішення, яким апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

На обґрунтування заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами зазначала, що після ухвалення Верховним Судом остаточного судового рішення, та після звернення до ТУ ДСА України в Одеській області

із заявою про повернення коштів, внесених нею на депозитний рахунок, їй стали відомі обставини, які є істотними для вирішення справи, що не були і не могли бути відомі під час розгляду справи у судах апеляційної та касаційної інстанцій, а саме, що 13 травня 2016 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 звернулася

із заявою до ТУ ДСА України в Одеській області про повернення їй коштів

з депозитного рахунку суду, внесених як заставу, які ОСОБА_6 отримала

17 травня 2016 року.

Зазначене, на думку заявниці, свідчило про відсутність предмета спору

та апеляційного оскарження, а оскільки ОСОБА_5 отримав за 561/1000 частин квартири АДРЕСА_1 ,

її грошовий еквівалент, чим фактично визнав законність та остаточність рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2016 року. Відсутність забезпечення позову на депозитному рахунку має наслідком неможливість скасування рішення суду першої інстанції та виконання рішення апеляційного суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 липня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Одеської області

від 06 грудня 2016 року відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 02 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Одеського апеляційного суду

від 07 липня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року залишено без задоволення, рішення апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року залишено в силі.

Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції виходив з того, що наведені заявницею обставини не є нововиявленими та не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у цій справі.

16 липня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат

Боличевський С. П., засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду

із касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 року у цій справі, у якій представник заявниці, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким скасувати рішення Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року,

а рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2024 року касаційну скаргу було залишено без руху та запропоновано заявниці надіслати на адресу суду виправлену касаційну скаргу, у якій зазначити всіх учасників справи та їх місце проживання, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність у них електронних кабінетів.

На виконання вимог ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху, представник заявника направив на адресу суду матеріали на усунення недоліків.

Таким чином, недоліки касаційної скарги представником заявниці усунуто.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що:

- за наслідками розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами суд повинен постановити ухвалу, натомість судом апеляційної інстанції ухвалена у цій справі постанова;

- суд апеляційної інстанції не урахував, що ОСОБА_5 отримав грошові кошти

з депозитного рахунку суду після подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, а тому за обізнаності суду про зазначений факт, апеляційна скарга відповідача не підлягала задоволенню, оскільки отримавши грошові кошти

з депозитного рахунку суду, ОСОБА_5 підтвердив оплатність договору дарування, фактично погодився з його удаваністю та переведенням на неї ( ОСОБА_1 ) прав та обов`язків покупця;

- ураховуючи існування документально підтвердженого факту повного

та добровільного виконання відповідачем рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не мав правових підстав для відкриття апеляційного провадження у справі. Дії відповідача свідчать про зловживання процесуальними правами

з метою завдання їй майнової шкоди (заволодіння грошовими коштами та спірною частиною квартири), а також введення суду та ТУ ДСА України в Одеській області

в оману.

- апеляційний суд не повно встановив фактичні обставини та не урахував,

що принцип правової визначеності не є абсолютним, будь-яке рішення повинно бути оцінено в світлі пункту 2 статті 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який прямо дозволяє державі відновлювати провадження у справі в зв`язку з нововиявленими обставинами або в разі суттєвої помилки в ході попереднього судового розгляду, яка могла б вплинути

на результат розгляду справи.

Підставою для відкриття касаційного провадження у касаційній скарзі зазначено абзац 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення апеляційним судом норм процесуального права).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи,

а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суд апеляційної інстанції встановив, що як на підставу своїх вимог у заяві

про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року ОСОБА_1 посилається

на те, що після ухвалення Верховним Судом остаточного судового рішення

у цій справі, та після звернення до ТУ ДСА України в Одеській області із заявою

про повернення коштів, внесених нею на депозитний рахунок, їй стали відомі обставини, які є істотними для вирішення справи, що не були і не могли бути відомі під час розгляду справи у судах апеляційної та касаційної інстанцій, а саме,

що 13 травня 2016 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 звернулася

із заявою до ТУ ДСА України в Одеській області про повернення їй коштів

з депозитного рахунку суду, внесених як заставу, які ОСОБА_6 отримала

17 травня 2016 року.

Зазначене, на думку заявниці, свідчить про відсутність предмета спору

та апеляційного оскарження, а оскільки ОСОБА_5 отримав за 561/1000 частини квартири АДРЕСА_1 ,

її грошовий еквівалент, чим фактично визнав законність та остаточність рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2016 року. Відсутність забезпечення позову на депозитному рахунку має наслідком неможливість скасування рішення суду першої інстанції та виконання рішення апеляційного суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства

є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтями 4, 5 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права

та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним

і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення

для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить,

що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними

для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати

цим вимогам.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи)

не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою

для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу

до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного

та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок

та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV

v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа,

яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести,

що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі

не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі

№ 752/4995/17 (провадження № 14-41цс21) вказано, що:

«34. Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише

в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення

суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути

на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину

та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку

з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок,

а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 19/028-10/13 від 30 червня 2020 року (пункти 7.4-7.5)). […]

34.1.1. Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання

про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18).

35. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявленими

є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення

для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 127/10129/17 від 22 січня 2019 року (пункт 26)).

36. Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів,

які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 127/10129/17 (пункти 27, 28)).

37. Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 9901/819/18

від 14 квітня 2021 року (пункт 6.38))».

Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення. He вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах (постановах Верховного Суду від 20 травня 2019 року у справі № 761/11351/16-ц (провадження № 61-38347св18), від 22 лютого 2023 року у справі № 299/883/17 (провадження № 61-7687св22), від 21 червня 2024 року у справі № 752/21538/20 (провадження № 61-5221св24).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається

як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених

цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується

на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних

у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо,

а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку

як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Встановивши, що обставини, на які посилається представник ОСОБА_1 ,

не є нововиявленими, суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку

про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення

за нововиявленими обставинами, оскільки зняття грошових коштів з депозитного рахунку було здійснено представником ОСОБА_5 у порядку виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2016 року, яке на той час набрало законної сили, і вказана обставина ніяким чином не може вплинути на юридичну оцінку обставин, викладену судом у рішенні, що переглядається.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати

від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги

до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE,

№ 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE

v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить,

що правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права

є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що за наслідками розгляду заяви

про перегляд рішення за нововиявленими обставинами суд повинен постановити ухвалу, натомість судом апеляційної інстанції ухвалена у цій справі постанова,

то колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини четвертої статті 429 ЦПК України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. Водночас це не впливає на правильність висновків апеляційного суду

за результатами розгляду заяви про перегляд рішення Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року у цій справі та не може бути підставою

для скасування оскаржуваного судового рішення лише з таких формальних підстав (частина друга статті 410 ЦПК України).

Інші доводи касаційної скарги висновки апеляційного суду не спростовують

та зводяться до незгоди заявника з ухваленим по суті справи рішенням Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року, яке набрало законної сили, про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на постанову Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 року

у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд

за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Одеської області

від 06 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання угод удаваними, переведення прав та обов`язків покупця, визнання права власності та стягнення грошових коштів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська