УХВАЛА

14 червня 2024 року

м. Київ

справа № 676/2582/23

провадження № 61-7912ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 серпня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області

від 28 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 09 листопада 2023 року, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 21 лютого 2024 року постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 листопада 2023 року скасовано, справу направлено

на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 24 квітня 2024 року рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області

від 28 серпня 2023 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

27 травня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою

на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області

від 28 серпня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду

від 24 квітня 2024 року у цій справі.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції

до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (на яких) подається касаційна скарга

з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржене з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскарженому судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

При цьому у разі подання касаційної скарги на підставі пунктів 1, 2 та 3 частини другої статті 389 ЦПК України слід зазначити, щодо якої саме норми права

у подібних правовідносинах не був врахований судом апеляційної інстанції

або відсутній висновок Верховного Суду, чи від висновку щодо застосування якої норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, необхідно відступити.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції переглядаючи у касаційному порядку судові рішення перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України), підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), в окремих випадках непідтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог частин другої статті 389 ЦПК України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень представник заявника зазначає пункти 1, 3 та 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Зокрема, представник заявника у тексті касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки Верховного Суду, які викладені у постановах від 28 травня 2021 року у справі

№ 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21), від 06 червня 2021 року у справі

№ 523/8403/19 (провадження № 61-14523св21), від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21), від 16 вересня 2021 року у справі

№ 565/2071/19 (провадження№ 61-9460св20) та від 20 грудня 2021 року у справі

№ 681/15/21 (провадження № 61-15542св21).

Проте, Верховний Суд наголошує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України

є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах

(у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов між собою.

При цьому у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 другої статті 389 ЦПК України заявник повинен чітко вказати норму права, яку на його думку, застосовано судами попередніх інстанцій (судом апеляційної інстанції) всупереч висновкам Верховного Суду.

Підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку. Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 400 ЦПК України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права

у конкретній справі.

Всупереч вищенаведеному, представником заявника чітко не зазначено норму права, яку на її думку, застосовано судом апеляційної інстанції всупереч висновкам Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, а також не доведено подібності правовідносин у цій справі та у наведених справах.

Суд зазначає, що таке формальне посилання на постанови Верховного Суду (зокрема, і цитування окремих абзаців зазначених постанов) не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Посилання на практику Верховного Суду без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки,

без доведення подібності правовідносин у справах щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанції у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника

на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження.

Також представник заявника у касаційній скарзі посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що відсутній висновок Верховного суду, про те, що зміна матеріального стану платника аліментів в сторону покрашення

є підставою для зменшення розміру аліментів.

Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, він повинен зазначити норму права, щодо якої відсутній висновок

її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи, а також навести чіткі доводи висновкам судів попередніх інстанцій з цього питання

та обґрунтувати, в чому полягає їх неправильність.

Формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини.

Враховуючи, що заявник не наводить обґрунтованої необхідності для формування висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, а суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, так як такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення.

Верховний Суд вбачає невизначеність представника заявника щодо зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень, оскільки одночасне посилання

на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, які викладені у подібних правовідносинах)

та на пункт 3 частини другої цієї статті (відсутність висновку Верховного Суду

у подібних правовідносинах) щодо однакових норм права, суперечать один одному, тобто є взаємовиключним. Наведене призводить до невизначеності підстави (підстав) касаційного оскарження, що у свою чергу унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Крім того, представнику заявника необхідно уточнити вимоги прохальної частини касаційної скарги щодо рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 серпня 2023 року, оскільки воно скасовано постановою Хмельницького апеляційного суду від 24 квітня 2024 року.

За таких обставин, представнику заявника необхідно направити на адресу Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги разом з її копіями відповідно до кількості учасників справи, у якій чітко зазначити підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, з урахуванням цієї ухвали, у якій також уточнити вимоги прохальної частини касаційної скарги щодо рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області

від 28 серпня 2023 року.

Таким чином, касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду, оскільки заявником не виконані в повній мірі вимоги статті 392 ЦПК України щодо оформлення касаційної скарги.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі

якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених

статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 серпня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 квітня 2024 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Сердюк