Провадження № 22-ц/4808/1436/24
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів : Бойчука І.В., Мальцевої Є.Є.

з участю секретаря Струтинської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Томина Сергія Володимировича на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 27 вересня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання та поділ майна,

в с т а н о в и в :

11.09.2024 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання та поділ майна.

26.09.2024 року представник позивачки подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на рухоме та нерухоме майно та заборонити суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (державним реєстраторам, нотаріусам, іншим особам) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 ((РНОКПП) НОМЕР_1 ) :

- земельної ділянки за адресою: м. Івано-Франківськ, садівниче товариство «Бистриця-Надвірнянська», ділянка № НОМЕР_2 , площею 0,0664 га кадастровий номер :12:001:1159 з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва;

- автомобіля державний номер НОМЕР_3 , марки JEEP COMPASS, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , білого кольору;

- автомобіля марки PEUGEOT BIPPER, номер кузова НОМЕР_5 за 53556,40 грн, 2010 року випуску, об?ємом двигуна НОМЕР_6 (згідно п. 12 вантажно-митної декларації IM 40 ДЕ N?206050000/2014/);

- автомобіля марки PEUGEOT BIPPER, 2007 року випуску, об?ємом двигуна НОМЕР_7 ;

В обгрунтування заяви представник посилається на те, що впродовж більше десяти років сторони проживали однією сім?єю, перебуваючи в шлюбних відносинах як чоловік та дружина. У шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії № НОМЕР_8 .

Зазначає, що у період перебування у фактичному шлюбі з відповідачем було придбано: за договором купівлі-продажу від 30.11.2023 року земельну ділянку за адресою: м. Івано-Франківськ, садівниче товариство «Бистриця-Надвірнянська», ділянка № НОМЕР_2 , площею 0,0664 га кадастровий номер :12:001:1159 з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва, за ціною 213976,68 грн; автомобіль за датою реєстрації 29.10.2022 року, державний номер НОМЕР_3 , марки JEEP COMPASS, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , білого кольору, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 .

ОСОБА_1 приховав від неї купівлю для продажу ще двох транспортних засобів: автомобіля марки PEUGEOT BIPPER, номер кузова НОМЕР_10 за 53556,40 грн, 2010 року випуску, об?ємом двигуна НОМЕР_6 (згідно п. 12 вантажно-митної декларації ІМ 40 ДЕ №206050000/2014/), автомобіля марки PEUGEOT BIPPER, 2007 року випуску, об?ємом двигуна НОМЕР_7 .

Після припинення шлюбних відносин сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема вищезазначеної земельної ділянки та транспортних засобів.

Також, на думку заявника, ОСОБА_1 має реальну можливість відчужити спірне майно, що є предметом позову, на користь будь-якої особи, чи вчинення відносно нього будь-яких інших правочинів, що свідчитиме про неможливість або ж утруднення виконання рішення суду, яке може бути ухвалене по даній справі на користь позивача.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27 вересня 2024 року заяву представника ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт із забороною суб?єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (державним реєстраторам, нотаріусам та іншим особам) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об?єкта нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 ((РНОКПП) НОМЕР_1 ), а саме на: земельну ділянку за адресою: м. Івано-Франківськ, садівниче товариство «Бистриця-Надвірнянська», ділянка № НОМЕР_2 , площею 0,0664 га кадастровий номер :12:001:1159 з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва; автомобіль марки JEEP COMPASS, державний номер НОМЕР_3 , 2017 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , білого кольору; автомобіль марки PEUGEOT BIPPER, номер кузова НОМЕР_5 , 2010 року випуску, об?ємом двигуна НОМЕР_6 (згідно п. 12 вантажно-митної декларації IM 40 ДЕ №206050000/2014/); автомобіль марки PEUGEOT BIPPER, 2007 року випуску, об?ємом двигуна НОМЕР_7 , до набрання судовим рішенням по даній справі законної сили.

На вказану ухвалу суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Томин С.В., подав апеляційну скаргу, у якій посилається на її незаконність та необґрунтованість. Просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зазначив, що підставами для необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявником зазначено можливість відповідача за позовом відчуження спільного майна подружжя.

На думку представника апелянта, в заяві про забезпечення позову заявником не наведено обґрунтованих та об?єктивних доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить відповідачу, як і не доведено, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, як вбачається із заяви про забезпечення позову, заявник просить накласти арешт та майно, яке було придбане ОСОБА_1 у 2022 та 2023 році, стверджуючи, що таке майно було придбано під час перебування із ОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім?єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об?єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Як вбачається з доданої до апеляційної скарги копії свідоцтва про шлюб від 04.12.2019 (актовий запис №9), 04.12.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб.

Вказана обставина виключає можливість поширення на стосунки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 режиму фактичних шлюбних відносин, а на майно, набуте ними, статусу спільного майна подружжя.

За таких обставин накладення арешту на майно, яке є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , порушує його права та законні інтереси, не впливає на виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , а також на ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки.

Крім того, на думку представника апелянта, заяву про забезпечення позву розглянуто неповноважним складом суду, оскільки заява про забезпечення позову у справі №344/16777/24 повинна була бути передана на вирішення судді, яка раніше була визначена як суддя в даній судовій справі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 заперечив доводи апеляційної скарги та зазначив, що суд першої інстанції при винесенні ухвали про забезпечення позову перевірив та встановив необхідні критерії та обставини, які підлягають дослідженню та встановленню при прийнятті рішення щодо забезпечення позову.

Представник позивачки вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що є предметом спору у даній справі є цілком доречним, достатнім та співмірним видом забезпечення позову.

Доводи апелянта щодо розгляду заяви про забезпечення позову неповноважним складом суду є необґрунтованими, оскільки заява про забезпечення позову у день її надходження до суду у зв`язку з відсутністю з поважних причин на роботі судді у провадженні якої перебуває справа автоматизованою системою документообігу суду розподілену іншому судді, який діє від імені суду.

Щодо посилання апелянта на перебування позивачки у шлюбі з ОСОБА_4 , то шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано у 2006 році, що підтверджується копією штампу у паспорті та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу.

У судовому засіданні апеляційного суду 04.11.2024 представник апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, у подальшому після оголошеної перерви у судовому засіданні - 13.11.2024 надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони апелянта.

Представники заявниці ОСОБА_2 ОСОБА_7 та ОСОБА_5 заперечили вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи вимоги заяви суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, оскільки відповідач може відчужити спірні транспортні засоби та земельну ділянку.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі за для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

При цьому, вид забезпечення позову має бути спів мірним із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Такі висновки зроблені і Великою Палатою Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) виснувала, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

У справі яка переглядається, ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 у якому просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_1 та в порядку поділу спільного майна визнати за нею право власності на 3/5, а за ОСОБА_1 на 2/5 часток наступного майна: земельної ділянки за адресою: м. Івано-Франківськ, садівниче товариство «Бистриця-Надвірнянська», ділянка № НОМЕР_2 , площею 0,0664 га кадастровий номер :12:001:1159 з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва автомобіля державний номер НОМЕР_3 , марки JEEP COMPASS, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , білого кольору; автомобіля марки PEUGEOT BIPPER, номер кузова НОМЕР_5 за 53556,40 грн, 2010 року випуску, об?ємом двигуна НОМЕР_6 (згідно п. 12 вантажно-митної декларації IM 40 ДЕ N?206050000/2014/); автомобіля марки PEUGEOT BIPPER, 2007 року випуску, об?ємом двигуна НОМЕР_7 .

До заяви про забезпечення позову, заявник подала копію судового наказу виданого Івано-Франківським міським судом 20.09.2024 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі заробітку (доходу) платника аліментів; копію виписи із сайту ОЛХ щодо продажу земельної ділянки СТ ОСОБА_8 площею 0,0664 га кадастровий номер :12:001:1159 від 18.09.2024,(тобто щодо продажу земельної ділянки про поділ якої просить позивачка); копію договору оренди квартири від 01.09.2022, згідно якого ОСОБА_1 орендував квартиру в АДРЕСА_1 ; копії термінових заборонних приписів від 25.08.2024 стосовно кривдника ОСОБА_1 , який вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно співмешканки ОСОБА_2 та відносно сина ОСОБА_3 заявницею також подано докази щодо набуття права власності на рухоме та нерухоме майно земельної ділянки та транспортних засобів щодо поділу якого звернулася з позовом до суду.

Зазначені докази дають підстави для висновку про те, що між сторонами існує реальний спір про поділ майна набутого за час проживання у шлюбних відносинах, заявницею надано докази щодо наміру відповідача відчужити нерухоме майно, а відтак колегія суддів вважає, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову виступає як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог, є відповідним змісту позовних вимог та зможе гарантувати реальне виконання рішення суду та ефективний захист прав як позивача так відповідача, не створює невиправданих обмежень відповідачу в його правах, а тому доводи апеляційної скарги про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали з подальшою відмовою у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд відхиляє.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що з доданої до апеляційної скарги копії свідоцтва про шлюб від 04.12.2019 (актовий запис №9), 04.12.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, що виключає можливість поширення на стосунки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 режиму фактичних шлюбних відносин, а на майно, набуте ними, статусу спільного майна подружжя слід зазначити наступне.

Долучена стороною апелянта копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_4 належним чином не засвідчена, а з доданих до відзиву на апеляційну скаргу копії паспорта та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано у 2006 році.

Таким чином сторонами подано суперечливі докази щодо перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в шлюбі, які потребують перевірки та аналізу під час розгляду справи по суті щодо встановлення факту спільного проживання та поділу майна.

Не знайшли свого підтвердження також доводи апеляційної скарги про розгляд заяви про забезпечення позову неповноважним складом суду, оскільки заява про забезпечення позову у день її надходження до суду у зв`язку з відсутністю з поважних причин на роботі судді Домбровської Г.В. у провадженні якої перебуває справа (знаходилася у відпустці з 23.09.2024 по 04.10.2024) автоматизованою системою документообігу суду розподілена іншому судді, який діє від імені суду, що підтверджується розпорядженням щодо призначення повторного автоматичного розподілу судових справ та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2024 року.

Колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб здійснюється в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Такі висновки узгоджуються з постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Томина Сергія Володимировича залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 27 вересня 2024 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2024 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

Є.Є. Мальцева