КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року у складі судді Діденка Є.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» про захист прав споживача,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» про захист прав споживача, в якому просив стягнути з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на його користь вартість оплаченої і не облікованої електроенергії з 01 липня 2020 року по 14 липня 2023 року в сумі 11 368 грн 56 коп., а також вартість встановлення багатозонного лічильника у сумі 2 700 грн.

Позов обґрунтовано тим, що з 01 червня 2023 року відбулось підвищення ціни на електроенергію, 1 кВт складає 2 грн 64 коп.

За інформацією з сайту оператора системи розподілу ДТЕК Київські електромережі позивач дізнався, що лічильник електроенергії, який встановлений у його квартирі, останній раз проходив повірку у 2003 році, повірка мала бути у 2011 році, але відповідач її не проводив.

14 липня 2023 року відповідач здійснив заміну старого лічильника на новий, однак старий лічильник було замінено на однотарифний, хоча позивач просив замінити на багато тарифний. Позивача не влаштувала така заміна, і 20 жовтня 2023 року за власні кошти він замінив лічильник на багатотарифний. Такий лічильник дозволяє економити електроенергію, оскільки з 23 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. тариф складає 0,5 фіксованої ціни.

Стверджує, що відповідач порушив його права споживача, оскільки відмовившись встановити йому багатозонний лічильник, поставив його у нерівне становище у порівнянні з іншими споживачами, яким такі лічильники встановлюються.

Лічильник позивача не був повірений 12 років, а тому у відповідача були відсутні підстави для нарахування оплати за електроенергію по показам цього лічильника.

Отже сплачена позивачем сума за електроенергію у межах строку позовної давності в розмірі 11 368 грн 56 коп з 01 липня 2020 року по 14 липня 2023 року підлягає стягненню з відповідача. Також, оскільки відповідач неправомірно відмовив позивачу у заміні лічильника на багатозонний, але іншим споживачам такі лічильники встановлюються, то з відповідача слід також стягнути вартість придбаного позивачем лічильника 2 700 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції приєднав до матеріалів справи відзив, наданий відповідачем з порушенням строку для його подання.

Вказує, що посилання районного суду на Кодекс комерційного обліку електричної енергії та Правила роздрібного ринку електричної енергії без посилання на закони відповідно до яких вони прийняті є безпідставним.

Посилається на те, що судом не було взято до уваги Закон України «Про метрологію і метрологічну діяльність».

Звертає увагу суду на те, що позов був обґрунтований саме тим, що лічильник був не повірений, а правовідносини, які мали бути встановлені - це обов`язки відповідача щодо періодичної повірки/заміни лічильника електричної енергії, які він не виконував.

Крім того зазначає, що відповідач проводячи оцінку відповідності лічильника С0_0029082 метрологічним характеристикам, не надав свідоцтва на уповноваження або інший документ всупереч Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність». Це веде за собою встановлення недійсності результатів експертної повірки.

Вказано, що використання результатів експертної повірки для здійснення розрахунків за спожиті електричну енергію законодавством не передбачено.

Скаржником зазначено, що відповідач жодним чином не повідомляв та не погоджував із позивачем, які параметри будуть перевірятись, не надав суду жодних пояснень щодо перевірених параметрів, що потребує використання спеціальних знань.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Кириллов М.С. в інтересах ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року - без змін. Вважає оскаржуване рішення обґрунтованим.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу порушується питання поновлення строку на подання відзиву, яке обґрунтовується тим, що у зв`язку з введенням воєнного стану на території України в компаніях групи ДТЕК впроваджено особливий режим роботи, зокрема переведення всіх працівників на дистанційну форму роботи. Вказано, що станом на сьогоднішній день екстрені та віялові відключення електричної енергії сильно ускладнюють роботу працівників товариства. За наведених підстав просить визнати причини пропуску на подання відзиву на апеляційну скаргу поважним.

10 червня 2024 року від позивача надійшли заперечення, у яких він просить заяву відповідача про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки строк є пропущеним на 14 днів та відповідач не просить його продовжити.

Разом з тим, колегія суддів вважає причини пропущення строку на подання відзиву поважними з огляду на наступне.

В силу ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Законодавець розмежовує поняття строків на "встановлені законом" та "встановлені судом" та відрізняє види звернення з відповідними клопотаннями та терміном їх подання.

Строк на подання відзиву встановлюється судом, отже його поновлення чинним процесуальним законом не передбачено, а положеннями ч. 2 ст. 127 ЦПК України передбачено саме продовження такого строку з врахуванням терміну подання відповідного клопотання до закінчення визначеного судом строку.

Убачається, що в ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 09 травня 2024 року було встановлено строк на подання відзиву протягом 10 днів з моменту отримання ухвали суду (а.с. 126).

Вказана ухвала суду від 09 травня 2024 року була відправлена на електронну адресу ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" 24 травня 2024 року (а.с. 135).

06 червня 2024 року через підсистему «Електронний суд» було подано відзив на апеляційну скаргу позивача.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного процесуального строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або істотно ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Встановлено, що відзив подано до суду апеляційної інстанції 06 червня 2024 року тобто з пропуском строку на його подання.

Між тим, враховуючи доводи клопотання на обґрунтування поважності причин пропуску строку подання відзиву на апеляційну скаргу, а також те, що такий пропуск строку не є значним (3 дні), оскільки останнім днем для подачі відзиву є 03 червня 2024 року, а тому строк подання відзиву на апеляційну скаргу підлягає продовженню, а відзив - прийняттю до розгляду.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У частинах першій-третій статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Зі справи убачається, що ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується повідомленням про приєднання до договору, о/р НОМЕР_1 , а відповідач ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» є оператором системи розподілу електричної енергії.

03 липня 2023 року позивач звернувся із заявою до Управління (інспекції) самоврядного контролю виконавчого органу Київської міської ради про заміну/повірку лічильника електроенергії, оскільки строк повірки вийшов у 2011 року. Також, просив перерахувати сплачені ним раніше кошти, оскільки немає законних підстав для нарахувань за споживання. Також у заяві зазначив, що на його думку, встановлення іншого типу лічильників, ніж багатозонні, можна розцінювати як нерівне та дискримінаційне відношення до споживачів (а.с. 8).

Згідно з Актом № КЕМ 2326776 від 14 липня 2023 року, за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що вийшов термін д/п, представником відповідача проведено заміну приладу обліку № 0029082 та встановлено прилад обліку типу НІК 2102-04 (6) № 0986067 на початкових показах 024420 кВт/г, клас точності 1.0. (а.с. 6).

Згідно з Актом № 534 проведення експертної перевірки лічильника електроенергії від 21 липня 2023 року, та актом технічного огляду приладу, протоколом перевірки метрологічних характеристик, метрологічні параметри приладу обліку № 0264320 відповідають класу точності (а.с. 43-45).

У листі ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» від 21 липня 2023 року № 1/3/012/23143 повідомлено, що з обмінного фонду товариства позивачу проведено заміну приладу обліку. Також, проведено перевірку приладу обліку, демонтованого у позивача та ознак втручання не встановлено, його метрологічні параметри відповідають класу точності лічильників даного типу. Також, роз`яснено, що ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» не зобов`язаний на власний рахунок проводити заміну лічильників на багатофункціональні у побутових споживачів, такі прилади встановлюються за ініціативи клієнта і за його кошти (а.с. 9).

Згідно з видатковою накладною і банківською випискою, за лічильник NIK 2100 позивач сплатив 09 жовтня 2023 року 2 700 грн (а.с. 11-12).

Відповідно до Акту № КЕМ 020248 від 20 жовтня 2023 року, за адресою: АДРЕСА_1 , представником відповідача проведено заміну приладу обліку № № 0986067 та встановлено прилад обліку типу НІК 2100 № 20341327, клас точності 1.0 (а.с. 7).

Згідно з наданими позивачем відомостями з сайту «Ясно», з 01 липня 2020 року по 14 липня 2023 року він сплатив за електричну енергію 11 368 грн 56 коп (а.с. 18-21).

Ухвалюючи рішення по справі, районний суд виходив з того, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачем.

Колегія суддів оцінюючи висновки суду першої інстанції виходить з наступного.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Згідно статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 21 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що порушеннями прав споживачів вважаються, зокрема: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору.

У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61- 11107св18) зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Відповідно п. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно ПРРЕЕ споживач електричної енергії - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Споживання електричної енергії - користування споживачем відповідно до укладених договорів електричною енергією за допомогою струмоприймача (струмоприймачів) для задоволення його потреб, у тому числі для здійснення діяльності з надання послуг із зарядки електромобілів на електрозарядних станціях.

Побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність).

Побутові потреби - споживання (використання) електричної енергії для задоволення умов постійного або тимчасового проживання та/або перебування фізичних осіб на об`єкті побутового споживача, включаючи прибудинкову (присадибну територію) у тому числі для індивідуального будівництва (реконструкції) об`єктів приватного домогосподарства, крім нотаріальної, підприємницької, господарської та незалежної професійної діяльності, зокрема діяльності дата-центрів, центрів обробки даних, зі створення віртуальних активів (майнінгу) та надання платних послуг тощо.

Відповідно ч. 1 ст. 77 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно п. 2.1.3. ПРРЕЕ ініціатором укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у разі зміни споживача, форми власності чи власника електроустановки є споживач.

Матеріалами справи встановлено, що розподіл електричної енергії на об`єкт за адресою АДРЕСА_1 здійснюється на підставі публічного Договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії до умов якого приєднано позивача з 04 червня 2021 року на підставі заяви останнього.

14 липня 2023 року фахівці відповідача виконали планову заміну електролічильника за вказаною адресою у зв`язку із закінченням міжповірочного інтервалу. Замість демонтованого лічильника типу СО-5000 (5) № 0029082 на кінцевих показах 45962 кВтг з обмінного фонду товариства встановлено прилад обліку типу НІК 2102-04 (6) № 0986067 на початкових показах 024420 кВтг. Клемну кришку лічильника опломбовано пломбою № 38183313. Схема підключення приладу обліку відповідала вимогам Правил улаштування електроустановок (ПУЕ).

Демонтований електролічильник типу СО-5000 (5) № 0029082 перевірено в метрологічній лабораторії на відповідність його метрологічних характеристик лічильникам даного типу.

За результатом перевірки встановлено, що візуально ознак втручання не виявлено, метрологічні параметри електролічильника відповідають класу точності лічильників даного типу (а.с. 43-45).

Крім того, відповідач на виконання п. 5.1.2 ПРРЕЕ за власний рахунок здійснив заміну позивачу приладу обліку електричної енергії, у зв`язку із закінчення строку повірки.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги стверджує, що відповідач дискримінував його порівняно з іншими споживачами, оскільки не встановив йому інтервальний лічильник обліку електричної енергії.

У підпункті 28 пункту 1.2.1 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 311 від 14.03.2018 (далі - ККОЕЕ) вказано:

інтервальний лічильник - лічильник електричної енергії, що вимірює обсяг електричної енергії, формує та відображає результат вимірювання диференційовано за періодами часу;

лічильник електричної енергії (лічильник) - ЗВТ, що здійснює вимірювання та реєстрацію кількості електричної енергії та, опціонально, величини електричної потужності, параметрів якості електричної енергії та безперервності її розподілу, інших фізичних параметрів електричної енергії в точці вимірювання.

Згідно з підпунктом 2 пункту 5.6.1 ККОЕЕ, дії щодо забезпечення комерційного обліку електричної енергії, які ініційовані замовником (споживачем або іншими учасниками ринку) або які вимагаються нормативно-правовими актами, здійснюються за рахунок замовника або ВТКО відповідно, якщо інше не встановлено законом, зокрема: заміна (зокрема монтаж/демонтаж), технічне обслуговування, відновлення працездатності, ремонт, повірка, контрольний огляд, експертиза, позачергова технічна перевірка стану функціонування (працездатності) належних замовнику ЗКО, схем підключення ЗВТ та інших складових вузлів обліку (вимикачів, роз`єднувачів та пристроїв захисного відключення, шаф обліку та захисних екранів тощо), дооблікових та післяоблікових електричних кіл, перевірка надійності підключення та перетяжка з`єднувальних контактів неопломбованих силових та інтерфейсних електричних кіл;

Підпунктом 18 пункту 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14 березня 2018 року передбачено, що споживач електричної енергії зобов`язаний - у разі вибору споживачем тарифу чи комерційної пропозиції, що передбачає розрахунки за тарифами, диференційованими за періодами часу (у тому числі за годинами доби), забезпечити застосування відповідних засобів диференційного (погодинного) вимірювання обсягу електричної енергії.

Згідно з п. п. 25 п. 5.1.2 ПРРЕЕ, оператор системи зобов`язаний проводити за власний рахунок планову повірку, ремонт і заміну засобів вимірювальної техніки, які перебувають у нього у власності, у терміни, встановлені нормативно-правовими актами, нормативно-технічними документами та договором.

Відповідно до п. 5.1.4, 5.1.5 ПРРЕЕ, оператор системи несе відповідальність у порядку, передбаченому законодавством України, за завдані споживачу та/або електропостачальнику, іншому учаснику роздрібного ринку збитки внаслідок порушення ним умов договору та цих Правил. Оператор системи несе відповідальність за дотримання умов договору та цих Правил щодо припинення або часткового обмеження електропостачання.

Разом з тим, доказів того, що встановлений лічильник не відповідає визначеним законодавством вимогам, не надано, про що дійшов обґрунтованого районний суд, з яким погоджується й апеляційна інстанція.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» вартість оплаченої і необлікованої електроенергії з 01 липня 2020 року по 14 липня 2023 року у сумі 11 368 грн 56 коп є необґрунтованою, оскільки докази порушення відповідачем прав позивача відсутні, будь-яких зауваження чи претензії до товариства у матеріалах справи відсутні.

Обґрунтовано районний суд відмовив й у задоволенні вимоги про стягнення з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 вартості за встановлення багатозонного лічильника у сумі 2 700 грн, оскільки позивач не надав суду доказів того, що відповідач мав можливість задовольнити вимогу споживача, та крім цього своєю відмовою поставив позивача у гірше становище в порівнянні з іншими споживачами.

При цьому колегія суддів враховує й те, вимогами ПРРЕЕ та ККОЕЕ не передбачено обв`язку ОСР за власний рахунок проводити планову заміну засобів обліку у побутових споживачів на багатотарифні.

Підпунктом 18 п. 5.5.5. ПРРЕЕ передбачено, що у разі вибору споживачем тарифу чи комерційної пропозиції, що передбачає розрахунки за тарифами, диференційованими за періодами часу (у тому числі за годинами доби), побутовий споживач зобов`язаний забезпечити застосування відповідних засобів диференційного (погодинного) вимірювання обсягу електричної енергії.

Відповідно до роз`яснень НКРЕКП, «у разі необхідності здійснити заміну приладу обліку у зв`язку з вибором побутовим споживачем іншого виду тарифу на електричну енергію, ця заміна приладу обліку не відноситься до планової та має здійснюватися за рахунок споживача, як ініціатора робіт».

Також підпунктом 2 п. 5.6.1. ККОЕЕ дії щодо забезпечення комерційного обліку електричної енергії, які ініційовані замовником (споживачем або іншими учасниками ринку), зокрема: заміна (зокрема монтаж/демонтаж), здійснюються за рахунок замовника або сторони ініціатора, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, багатофункціональний прилад обліку з диференційованим обліком спожитої електроенергії за періодами доби встановлюється за ініціативою клієнта та за його кошти.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність порушень з боку відповідача, що призвели до порушення прав споживача, які потребували судового захисту в обраний позивачем спосіб.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду. Докази та обставини, на які посилається скаржник, були предметом дослідження суду попередньої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року - без змін.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України не має.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: