Провадження № 2/201/4259/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого судді Батманової В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

23.09.2024 позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

В обґрунтування даної позовної заяви позивач посилався не те, що 07 липня 2022 року о 09-35 год. в районі будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді майстра контактної мережі КП «Дніпровської електротранспорт» Дніпровської міської ради, здійснив порушення норм і стандартів у сфері забезпечення та безпеки дорожнього руху, зокрема допустив обрив тролейбусної лінії електропередач, внаслідок чого транспортний засіб «Фольксваген Пасат», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 отримав механічні ушкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2022 справу за адміністративним правопорушенням відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності за ч. 4 ст. 140 КпАП України.

Згідно Висновку експерта з автотоварознавчого дослідження № 67/22А від 05 серпня 2022 року матеріальний збиток, заподіяного власнику автомобіля «Фольксваген Пасат», 1.8 державний номерний знак НОМЕР_1 в результаті його пошкодження з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу, складає 37 538,01 гривен.

Проте, згідно Акту виконаних робіт від 31.05.2023 вартість робіт складає 13 974,00 грн., вартість запасних частин і матеріалів складає 39 901,88 грн., всього 53 875,88 грн., крім того позивачем понесено витрати на оплату послуг спеціаліста-автотовароведа у розмірі 3000,00 грн.

Відповідачем не відшкодована шкода станом на час звернення до суду. У зв`язку із викладеним позивач просить стягнути з відповідача суму матеріального збитку у розмірі 56 875,88 грн. Крім того позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.

Відповідач скористався правом на подання відзиву в якому заперечував проти задоволення позову, посилаючись та те, що позивач просить стягнути кошти без врахування коефіцієнту фізичного зносу, а відтак просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 07 липня 2022 року о 09-35 год. в районі будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді майстра контактної мережі КП «Дніпровської електротранспорт» Дніпровської міської ради, здійснив порушення норм і стандартів у сфері забезпечення та безпеки дорожнього руху, зокрема допустив обрив тролейбусної лінії електропередач, внаслідок чого транспортний засіб «Фольксваген Пасат», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 отримав механічні ушкодження.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2022 справу за адміністративним правопорушенням відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності за ч. 4 ст. 140 КпАП України.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а тому фактичні обставини встановлені ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 10.10.2022 є преюдиційними і доведенню не підлягають.

Згідно Висновку експерта з автотоварознавчого дослідження № 67/22А від 05 серпня 2022 року матеріальний збиток, заподіяного власнику автомобіля «Фольксваген Пасат», 1.8 державний номерний знак НОМЕР_1 в результаті його пошкодження з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу, складає 37 538,01 грн.

Проте, згідно Акту виконаних робіт від 31.05.2023 вартість робіт складає 13 974,00 грн., вартість запасних частин і матеріалів складає 39 901,88 грн., всього 53 875,88 грн., крім того позивачем понесено витрати на оплату послуг спеціаліста-автотовароведа у розмірі 3000,00 грн.

Станом на час подання позову сума заподіяної позивачу шкоди не відшкодована.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Приписами ст. 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктами 5, 6 указаної постанови Пленуму визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2808 цс15 від 20 січня 2016 року).

Під реальними збитками відповідно до ст. 22 ЦК України є витрати, яких особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Таким чином, неправомірними діями ОСОБА_2 пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (тролейбусної лінії електропередач) ОСОБА_1 було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями ОСОБА_2 і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Ураховуючи право позивача на відшкодування шкоди, а також приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи було встановлено судом та доведено позивачем спричинення шкоди саме ОСОБА_2 , який перебуває на посаді майстра контактної мережі КП «Дніпровської електротранспорт» Дніпровської міської ради, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 56 875,88 грн.

Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи те, що сама дорожня-транспортна пригода призвела до переживань ОСОБА_1 , стресу від самої ДТП, від чого він переніс певні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час користуватися автомобілем, з урахуванням принципів розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ст.ст. 530, 612, 625, 1166, 1167, 1187, 1188 1194 ЦК України, Постановою ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013р. ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 76-81, ч. 6 ст. 82, ст.ст. 89, 141, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст. 259, 263-265, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 56 875 (п`ятдесят шість тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн. 88 коп.

Стягнути з Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 (тисячу) грн.

Стягнути з Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211 (тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Батманова