КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Зуєвич Л.Л.
Єдиний унікальний номер справи № 760/4635/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

секретар - Олешко Л.Ю.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ягоди України», товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофермер», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору поруки.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до ПАТ «Акціонерний банк «Укргазбанк», треті особи: ТОВ «Торговий дім «Ягоди України», ТОВ «Агрофермер», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору поруки.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 12.02.2024 представнику позивачки під час ознайомлення з господарською справою стало відомо, що ухвалою господарського суду Київської області від 17.01.2024 відкрито провадження у справі № 911/102/24 за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ТОВ «Торговий дім «Ягоди України», ТОВ «Агрофермер», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про солідарне стягнення 7 508 876,54 грн.

На обґрунтування позовних вимог до ОСОБА_1 , у вказаній справі ПАТ АБ «Укргазбанк» надано копію договору поруки № 1152/2022/Київ ОД-МСБ-ВКЛ-П1 від 06.06.2022.

Позивачка зазначає, що вона не підписувала договір поруки № 1152/2022/Київ ОД-МСБ-ВКЛ-П1 від 06.06.2022, а на копії договору, яку долучив відповідач до матеріалів господарської справи № 911/102/24 міститься підпис, який схожий на її підпис.

Як стверджує позивачка, вказаний договір було підписано іншою, невідомою їй особою, а між нею та відповідачем не погоджувались умови вказаного договору.

Також у позовній заяві зазначено, що 21.12.2021 між ОСОБА_1 , ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «Торговий дім «Ягоди України» було укладено договір поруки № 2304/2021 Київ ОД-МСБ-П1 від 21.12.2021.

Відповідно до договору від 21.12.2021, ОСОБА_1 є поручителем ТОВ «Торговий дім «Ягоди України» перед ПАТ АБ «Укргазбанк» та договором приєднання до Правил надання кредиту клієнтам мікро-, малого та середнього бізнесу за програмою фінансової державної підтримки суб`єктів малого та середнього підприємництва «Доступні кредити 5-7-9%» в АБ «Укргазбанк» № 2304/2021 Київ ОД-МСБ від 21.12.2021, а також договорів про внесення змін та додаткових договорів до нього.

Посилаючись на викладене, позивачка просить суд визнати недійсним договору поруки № 1152/2022/Київ ОД-МСБ-ВКЛ-П1 від 06.06.2022.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у вказаній справі.

Ухвала суду мотивована тим, що спір належить розглядати за правилами господарського судочинства.

Не погодившись із такою ухвалою, позивачка ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу. У апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу про відмову у відкритті провадження скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вона, як позивачка у межах даної справи, не є суб`єктом підприємницької діяльності, тому розгляд даного спору віднесено до юрисдикції загальних судів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ПАТ АБ «Укргазбанк» зазначає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Апеляційну скаргу вважає безпідставною, просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року - без змін.

Своїм правом на подачу відзиву інші учасники справи у встановлений строк не скористалися.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Учасники справи про причини неявки суду не повідомили, тому відсутні підстави вважати причини їх неявки поважними.

Представник відповідача ПАТ АБ «Укргазбанк» Мікайилов Р.Р. взяв участь у судовому засіданні у апеляційному суді.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачка у цій справі обрала помилкову юрисдикційну підвідомчість для звернення з відповідним позовом, оскільки спір у даній справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Суд апеляційної інстанції погоджується із цими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника та кредитором боржника.

У статтях 1 та 2 ЦПК України зазначено про призначення ЦПК України і визначені завдання та основні засади цивільного судочинства.

ЦПК України визначає юрисдикцію і повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Аналогічно статті 1 та 2 Господарського процесуального кодексу

України (далі - ГПК України) визначають призначення ГПК України та завдання і основні засади господарського судочинства.

ГПК України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частина перша статті 19 ЦПК України встановлює, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У пункті 1 частини першої статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала у постановах від 01 березня 2018 року у справі № 461/12052/15, від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16 та інших, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, по-друге, спеціальний суб`єктний склад спору, у якому однією із сторін є, як правило, фізична особа.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12916/15 викладено правову позицію згідно з якою 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» - спір щодо правочину, укладеного на забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду, якщо таке основне зобов`язання є господарським і спір щодо нього підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 201/5876/22 зазначено наступне: «справи щодо правочину, у тому числі оскарження реєстраційних дій щодо такого правочину, укладеного на забезпечення виконання основного зобов`язання між юридичними особами, належить до юрисдикції господарського суду, оскільки такий правочин є похідними від кредитних правовідносин господарюючих суб`єктів»

Як видно зі змісту позовної заяви, що спір у цій справі стосується визнання недійсним договору поруки, сторонами якого є юридичні особи, тобто, стосується правовідносин, які є похідними від кредитних правовідносин господарюючих суб`єктів.

Враховуючи вказані правові висновки, предмет спору та характер спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спір у даній справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів оцінює критично, адже та обставина що позивачем є фізична особа не є підставою для іншого висновку, оскільки за приписами частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України фізичні особи, які не є підприємцями мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 384 України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 12 листопада 2024 року.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова