ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5686/24 Справа № 206/4800/23 Суддя у 1-й інстанції - Поштаренко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача - Никифоряка Л.П.,

суддів - Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання - Драгомерецької А.О.,

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з трудових правовідносин за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання наказу незаконним, поновлення дії трудового договору та стягнення заробітної плати і інших виплат по дату поновлення дії трудового договору, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на додаткове рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про визнання наказу незаконним, поновлення дії трудового договору та стягнення заробітної плати і інших виплат по дату поновлення дії трудового договору.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2024року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ АТ «Українська залізниця» від 04 травня 2022року №483/ос в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 .

Поновлено з 04 травня 2022року дію призупиненого трудового договору укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Українська залізниця».

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме за період з 04 травня 2022року по 20 вересня 2023року в розмірі 336 220,69 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У березні 2024року представник ОСОБА_1 - адвокат Світличний О.С. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій виклав вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 22 000,00 грн.

Заява обґрунтовувалась тим, що між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Кириченка» (надалі - сторони) укладено договір про надання правничої допомоги № 696 від 11 січня 2023року. Пунктом 4.2 вказаного договору визначено, що розмір гонорару адвоката визначається сторонами у додатковій угоді до даного договору із зазначенням конкретного виду правової допомоги та її вартості. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу до заяви додано: копію договору про надання правничої допомоги № 696 від 11 січня 2023року; копію акту № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги (послуг) від 22 березня 2024року; копію прибуткового касового ордеру № 22/03-01 від 22 березня 2024року на суму 22 000,00 грн. Таким чином, у зв`язку з судовим розглядом справи в суді першої інстанції, позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 22 000,00 грн. Представник зазначав, що у позовній заяві було зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає 16 000,00 - 20 000,00 грн.

Додатковим рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 виклав вимогу про скасування додаткового рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що позивачем дотримано вимоги частини восьмої статті 141 ЦПК України та до закінчення судових дебатів у справі зроблено письмову заяву, про що чітко зазначено в тексті позовної заяви, що докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення. Вказує, що чинний ЦПК України не встановлює для позивача процесуального обов`язку у вигляді долучення до заяви про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу доказів направлення копії заяви та доказів до неї іншій стороні. Такий процесуальний обов`язок відсутній. Позивачем було доведено понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується, зокрема, актом приймання-передачі наданої правової допомоги та прибутковим касовим ордером.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач заперечує проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив її залишити без задоволення, а додаткове рішення - без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 3 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів.

Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012року, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є:надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018року у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).

Апеляційним судом встановлено, що позивачем на виконання вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України та до закінчення судових дебатів у справі зроблено письмову заяву, про що зазначено в тексті позовної заяви, що докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення.

Таким чином, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що представник позивача у порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України не зробив відповідну заяву щодо понесення витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, безпідставним є посилання суду першої інстанції на те, що представником позивача на адресу відповідача не було направлено заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу правову допомогу разом із відповідними доказами понесення таких витрат.

Касаційний цивільний суд у постанові від 29 липня 2020року у справі № 2033/5916/12 зробив висновок про те, що до заяви про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу, сторона не зобов`язана направляти копію заяви та доказів до неї іншій стороні, оскільки у разі зазначення попереднього розрахунку судових витрат на професійну правничу допомогу у заявах по суті, інша сторона обізнана про існування таких витрат та має можливість подати свої заперечення або клопотання про їх зменшення.

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може бути самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Так, на підтвердження витрат на правничу допомогу адвокат Світличний О.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надав: копію договору про надання правничої допомоги № 696 від 11 січня 2023року; копію акту № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги (послуг) від 22 березня 2024року; копію прибуткового касового ордеру № 22/03-01 від 22 березня 2024року на суму 22 000,00 грн.

Пунктом 4.2 договору про надання правничої допомоги № 696 від 11 січня 2023року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Кириченка», визначено, що розмір гонорару адвоката визначається сторонами у додатковій угоді до даного договору із зазначенням конкретного виду правової допомоги та її вартості.

Відповідно до акту № 1 приймання-передачі наданої правової допомоги (послуг) від 22 березня 2024року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Кириченка» до договору № 696 від 11 січня 2023року, встановлено, що сторони погодили, що в період з 11 січня 2024року по 22 березня 2024року Бюро надано клієнтові в особі ОСОБА_1 правову допомогу, з питань передбачених пунктом 3.1 договору. Відповідно до пункту 4.2 договору вартість наданої правової допомоги за вказаний період становить 22 000,00 грн.

Відповідно до прибуткового касового ордеру № 22/03-21 від 22 березня 2024року позивачем сплачено Адвокатському бюро «Кириченка» на підставі акту № 1 приймання-передачі наданої правової допомоги (послуг) від 22 березня 2023року гонорар в розмірі 22 000,00 грн.

Отже, зазначене підтверджує фактичне здійснення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

У поданих до суду першої інстанції запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення та у відзиві на апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» заперечувало проти задоволення заяви ОСОБА_1 та стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 22 000,00 грн.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом Світличним О.С. послуг, враховуючи заперечення відповідача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд приходить до висновку про можливість зменшення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до 5000,00 грн.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Ураховуючи, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заяви ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, стягнувши АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. В решті вимог заяви слід відмовити.

Керуючись статтями 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Додаткове рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024року- скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000(п`ять тисяч)

В решті вимог заяви - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 червня 2024року.

Судді: