Справа №751/7039/24
Провадження №2/751/1657/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Яременко І. В.

при секретарі Шевченко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

06.08.2024 ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просять стягнути з відповідача на їх користь суму заборгованості в розмірі 51778,62 грн, судовий збір у розмірі 3028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовують тим, що 05.03.2019 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту № Z40.11765.004978758, згідно якого банк надав кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 38914,00 грн, а позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) згідно з умовами цього Договору. Банк свої зобов`язання за Договором кредиту виконав у повному обсязі, а позичальник своїх зобов`язань належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 19.12.2023 заборгованість відповідача становить 51778,62 грн, з яких: заборгованість за основним кредитом - 16377,04 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 12127,5 грн; заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту - 23273,08 грн. 19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу № 19/12-2023. У подальшому 22.12.2023 між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «ФК «Профіт капітал» був укладений Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги за Кредитним договором № Z40.11765.004978758 від 05.03.2019. На підставі вищевикладеного, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звертається до суду з цим позовом.

Ухвалою судді від 26.08.2024 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

18.09.2024 від представника відповідача - адвоката Підмогильної Я.Я. на аресу суду надійшов відзив на позов, згідно якого просить у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Профіт Капітал» відмовити у повному обсязі. Зазначає, що відповідач погоджується з тим, що між ним та АТ «ідея Банк» був укладений Кредитний договір №Z40.11765.004978758 від 05.03.2019, згідно якого йому було надано кредит на поточні потреби в сумі 38914,00 грн. Разом із тим, відповідач абсолютно впевнений, що всі зобов`язання за кредитним договором він виконав, а всі кредитні кошти повернув. Сам позивач зазначає, що відповідач сплатив заборгованість за тілом кредиту у розмірі 35700,00 грн. Тобто є дивним, як позивач нарахував відповідачу заборгованість за тілом кредиту 16378,04 грн. Окрім цього, позивач підтверджує, що відповідач сплачував грошові кошти в рахунок погашення плати за обслуговування кредиту та погашення прострочених процентів за кредитним договором на загальну суму 44920,31 грн. Крім того, позивач звернувся до суду після закінчення строку позовної давності, оскільки строк за кредитним договором від 05.03.2019 як і останнє погашення заборгованості відбулось у 2020 році, а позивач звертається до суду лише у 2024 році, до цього часу жодних претензій до відповідача не було ні від АТ «Ідея Банк», ні від позивача. Відносно відшкодування витрат на професійну правничу допомогу вважають, що вартість послуг правничого характеру у розмірі 7000,00 грн є завищеною і підлягає зменшенню (а.с. 79-90)

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просить розглядати справу у його відсутність.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони відповідача, просить відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, судом встановлено наступне.

05.03.2019 на підставі заяви між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Z40.11765.004978758, згідно якого банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 38914,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості).

Згідно п. 1.2 Договору, банк надає кредит у день підписання даного Договору строком на 18 місяців.

Згідно п. 1.4 Договору - процентна ставка (змінювана) 21,99% річних.

Згідно п. 1.10 Договору, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Згідно п. 2.1 Договору, позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 18 щомісячних внесках включно до 5 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів. Погашення заборгованості за Договором здійснюватиметься у такій черговості: 1) для оплати простроченої заборгованості кредиту за Договором; 2) для погашення нарахованої заборгованості за Договором, строк сплати якої не минув; 3) для сплати штрафних санкцій (пені) згідно п. 3.3.1. цього Договору; 4) для погашення іншої заборгованості (в т.ч. дострокове погашення заборгованості за кредитом).

Згідно п. 5.5 Договору, сторони домовились, що строк позовної давності за цим Договором, в тому числі для стягнення неустойки (штрафу, пені), встановлюється Сторонами тривалістю у три роки. Позовна давність щодо стягнення заборгованості по кредиту, процентах, платі за обслуговування кредитної заборгованості, інших грошових внесків, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу (а.с. 5-7, 11-13).

Також з наданого позивачем Паспорта споживчого кредиту, який підписаний ОСОБА_1 , вбачається, що сторонами за вказаним кредитним договором узгоджено: ліміт кредиту - 38914,00 грн, строк кредитування - 18 місяців, спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом (зарахування кредитних коштів на поточний рахунок споживача), процентна ставка - 21,99% річних, тип - змінювана, плата за обслуговування кредитної заборгованості - 1,50% щомісячно від початкової суми кредиту (а.с. 8-9).

З копій ордеру-розпорядження № 1 від 05.03.2019 про видачу кредиту убачається, що ПАТ «Ідея Банк» перерахував на рахунок відповідача кошти в розмірі 38914,00 грн, з яких 6213,16 грн сплачено страховий платіж (а.с. 16).

Відповідно до виписки по рахунку ОСОБА_1 , відкритого в рамках кредитного договору № Z40.11765.004978758 від 05.03.2019, за період з 05.03.2019 по 19.12.2023 вбачається здійснення відповідачем операцій з погашення кредитної заборгованості з 03.04.2019 по 05.02.2020 на загальну суму 35700,00 грн (а.с. 17-20).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №Z40.11765.004978758 від 05.03.2019, станом на 19.12.2023 ОСОБА_1 має загальну заборгованість у розмірі 51778,62 грн, у тому числі: заборгованості за основним боргом - 16378,04 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 12127,5 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями - 23273,08 грн (а.с.21).

19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу № 19/12-2023 (а.с. 24-30), відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» передав (відступив), а ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» прийняв права вимоги, в тому числі і за кредитним договором №Z40.11765.004978758 від 05.03.2019, що визначений у Реєстрі Боржників (а.с. 31-33).

Згідно платіжної інструкції від 20.12.2023 № 45 ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» проведено фінансування за договором факторингу № 19/12-2023 від 19.12.2023 (а.с. 34).

Відтак, ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» як новий кредитор, набув право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором.

22.12.2023 між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» був укладений Договір факторингу № 22/12-2023 (а.с. 36-40), відповідно до умов якого ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» відступив, а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги, в тому числі і за кредитним договором № Z40.11765.004978758 від 05.03.2019, що визначений у Реєстрі Боржників (а.с. 41-43).

Згідно платіжної інструкції від 26.12.2023 № 376 ТОВ «ФК «Профіт капітал» проведено фінансування за договором факторингу № 22/12-2023 (а.с. 44).

Відтак, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» як новий кредитор, набув право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до статей 1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. А відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування) під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Враховуючи, що фактично отримані та використані надані грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також з огляду на приписи частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 16378,04 грн.

Крім того, позивач, пред`являючи вимоги про стягнення кредитних коштів, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками у розмірі 12127,5 грн.

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Зі змісту кредитного договору вбачається, що ПАТ «Ідея Банк» та відповідач погодили процентну ставку за користування коштами - 21,99% річних.

За матеріалами справи, у позовній заяві ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зазначає, що на виконання умов договору банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 38914,00 грн строком до 05.09.2020, а позичальник зобов`язався повернути його разом з іншими платежами (відповідно до Графіку щомісячних платежів) згідно з умовами цього договору.

Виходячи з наведених норм, суд вважає, що нарахування та стягнення процентів за користування кредитом поза визначеними строками кредитування, тобто після 05.09.2020 у цьому випадку, суперечить вказаним вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.

За встановлених обставин, розмір заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами по кредитному договору № Z40.11765.004978758 від 05.03.2019 з врахуванням його умов щодо розміру відсотків за користування кредитом має складати 5124,23 грн ((16378,04 грн х 21,99%х271 днів:365:100 за 2019 рік) +(16378,04 грн х 21,99% х 249 днів:366:100 за 2020 рік), а не 12127,5 грн, як просить позивач, отже позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача у зазначеному розмірі.

Звертаючись до суду, позивачем надані належні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог, а саме, кредитний договір, оформлений та підписаний його сторонами в установленому законом порядку, первинні бухгалтерські документи про зарахування на рахунок позичальника визначених договором коштів (зокрема, ордери розпорядження про перерахунок коштів).

Розмір заборгованості за кредитним договором відповідачем не спростований, будь-яких нових нарахувань кредитної заборгованості позивач не проводив.

У свою чергу, відповідачем будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів та вимог позивача щодо розміру заборгованості суду не надано.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь іншої сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи, що відповідачем порушені взяті зобов`язання щодо порядку та строків оплати за кредитним договором № Z40.11765.004978758 від 05.03.2019, а тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню: 16378,04 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5124,23 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за період з 05.04.2019 по 05.09.2020.

Натомість, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту за договором № Z40.11765.004978758 від 05.03.2019 в сумі 23273,08 грн задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 визначено, що положення пунктів 22, 23 статті 1 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02 жовтня 2019 року по справі №740/4328/14.

Згідно з Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Така правова позиція сформована у постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Доказів надання позивачем відповідачу інформації, передбаченої п. 1.10 Договору, матеріали справи не містять, тому враховуючи ту обставину, що банком у кредитному договорі була встановлена плата за послуги (кредитне обслуговування), які повинні надаватися безоплатно, суд доходить висновку, що з відповідача не підлягає стягненню заборгованість з оплати за обслуговування кредиту за договором № Z40.11765.004978758 від 05.03.2019 у сумі 23273,08 грн.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог сторона відповідача посилається на сплив строку позовної давності.

Однак, суд вважає, що позивачем при зверненні до суду з цим позовом строк позовної даності не був пропущений, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ч.ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.

Разом з тим, на території України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан з 05 години 30 хв. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-ІХ, що набрав чинності з 17 березня 2022 року Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Таким чином, визначений ЦК України загальний строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, з підстав прострочення виконання відповідачем взятого на себе зобов`язання не сплинув та діє впродовж дії правового режиму воєнного стану на території України, оголошеного та продовженого за відповідними указами Президента України.

Із матеріалів справи вбачається, що останнім днем для виконання відповідачем свого обов`язку з повернення позики було 05.09.2020 і відповідно трирічний термін закінчився 06.09.2023.

З відповідним позовом представник позивача звернувся до суду 06.08.2024. Разом з тим, станом на дату звернення позивача до суду з цим позовом діяв правовий режим воєнного стану на території України, який станом на день ухвалення цього рішення судом продовжує свою дію.

З огляду на зазначене та встановлені обставини, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки звернувшись до суду з відповідним позовом позивач їх не пропустив.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1257,45 грн (21502,27/51778,62*3028) та 2906,91 грн (21502,27/51778,62*7000) відповідно.

На підставі викладеного, ст.ст. 207, 256, 257, 261, 267, 509, 512, 514, 525, 530, 611, 625, 1048-1050, 1052, 1054, 1056-1, 1077, 1078 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 95, 133, 137, 141, 258, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» 21502 (двадцять одну тисячу п`ятсот дві) грн 27 коп заборгованості за договором кредиту № Z40.11765.004978758 від 05.03.2019, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 16378,04 грн, заборгованість за відсотками - 5124,23 грн.

У задоволенні решти позовних вимог -відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» 1257 грн 45 коп судового збору та 2906 грн 91 коп витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, протягом того ж строку з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційного скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 04.11.2024.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» (місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Набережно-Лугова, буд. 8, ).

Відповідач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Головуючий - суддя І. В. Яременко