ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1486/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №700/229/24 Категорія: 304090200 Пічкур С.Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач: ОСОБА_1 ;

представник відповідача - адвокат Кокарева Євгенія Олександрівна;

особа, яка подає апеляційну скаргу - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»;

представник позивача - адвокат Попельнюх Тетяна Іванівна

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 08 липня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.04.2023 року відповідач ознайомився з умовами кредитування, підписав Паспорт кредиту та Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТР пароля. На підставі укладеного договору відповідач використовував кредитну картку «Універсальна», строк дії, якої до 04/23.

Відповідач скористався кредитним лімітом, але відмовився надавати своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості.

Вказує, що під час підготовки позовної заяви було встановлено, що відповідач перестав вносити кошти посилаючись на «спірні» операції, які були проведені по його картці. В ході перевірки даної інформації встановлено, що банком 18.04.2023 року було зафіксовано звернення клієнта про можливі шахрайські дії з його рахунком, були вжиті необхідні заходи безпеки та проведено перевірку.

01.06.2023 року до Банку надійшов письмовий запит відповідача з прохання провести перевірку проведених операцій з його картки. В ході перевірки службою безпеки банку встановлено, що ОСОБА_1 отримав дзвінок від 3-ої особи, яка представилась оператором «Київстар» і повідомила, що необхідно поновити SIM-карту його телефону НОМЕР_1 , щоб не видалився номер. Після чого номер телефону був заблокований.

Однак, службою безпеки банку зафіксовані комунікації з клієнтом ОСОБА_1 під час проведення «спірних» операцій з використанням діючого фінансового телефону НОМЕР_1 . Також був зафіксований вхід в систему Приват24 з авторизацією фінансовим номером телефону НОМЕР_1 , дана інформація ставить під сумнів блокування номеру. Для входу в Приват24 було використано особистий логін і пароль відомий лише власнику аккаунта.

Щодо операцій, проведених з картки за 18.04.2023 року встановлено, що переказ коштів з картки НОМЕР_2 на картку НОМЕР_3 був здійснений шляхом створення платежу в системі Приват24. По кожній операції на фінансовий номер телефону було направлено ключ доступу (код) для підтвердження переказу.

Є також зафіксований телефонний контакт 18.04.2023 року о 09 год. 20 хв. для підтвердження переказу на суму 7500 грн., під час якого оператором банку отримано вірні відповіді на 5 контрольних питань для ідентифікації клієнта ОСОБА_1 як власника рахунку. 18.04.2023 року в 09 год. 12 хв. в службі підтримки банку зафіксований телефонний дзвінок з фінансового номеру НОМЕР_4 , який належав ОСОБА_1 .

В ході підтвердження запиту зняття коштів в банкоматі було отримано інформацію, що зняття готівки проводить його тесть, якому довіряє управління рахунками. Для ідентифікації клієнта, як власника рахунку, були отримані вірні відповіді на 5 контрольних питань. Тобто операції були проведені клієнтом самостійно або за участю довірених осіб. Без фінансового номеру телефону та персональних даних таких як пароль від Приват24, ПІН код картки ніхто не зможе скористатися грошима, які знаходяться на картці клієнта.

Посилаючись на норми законодавства просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.04.2023 року у розмірі 45402,34 грн., що складається із 36 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредита, 9402,34 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 08 липня 2024 року відмовлено повністю у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що відповідач розголосив свої персональні дані третім особам. Позивач не довів того, що відповідач втрачав та/або сприяв незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідачем належним чином повідомлено банк про обставини, що настали, та відразу 18.04.2023 року, звернувся із письмовою заявою до правоохоронних органів, а отже саме з цього часу ризик збитків від здійснення цієї операції несе банк.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу в якій просить рішення Лисянського суду Черкаської області від 08.07.2024 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити повністю. Судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином надані позивачем докази та не надав їм належної оцінки, а тому допустив однобічність та неповноту судового розгляду. Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для його скасування.

Вказує, що відповідач не дотримався своїх обов`язків по збереженню інформації, щодо своєї банківської карти, а відтак несе ризик втрати коштів зі свого рахунку. Зокрема, перерахуванню коштів з картки відповідача сприяло розголошення конфеденційної інформації, оскільки переказ коштів з картки відбувся з введенням усіх даних та паролів необхідних для успішного входу у Приват24 та проведення транзакції.

Суд першої інстанції на вказане не звернув увагу, не перевірив належним чином доводи Банку про те, що без розголошення з боку відповідача, номера банківських карток, ПІН-кодів банківських карток, інша особа, навіть перевипустивши сім-карту або маючи фінансовий номер телефона клієнта, не змогла б зайти до системи «Приват24», змінити фінансовий номер, зняти чи перерахувати кошти.

Вважає, що саме відповідачем були порушенні умови договору, за яким клієнт зобов`язався негайно інформувати банк, а також правоохоронні органи про факт втрати карти, ПІН-коду, сім-карти мобільного телефону. Зазначені умови договору відповідачем не виконано. Всі операції, які були здійсненні відповідачем, були забезпеченні авторизацією, ОТР-паролі для входу в комплекси та підтвердження платежів надсилалися на фінансовий номер відповідача.

Отже, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з його карткового рахунку та неправомірних дій банку.

Наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно позичальника до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не можуть бути встановленні, а також не можуть бути підставою для звільнення від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг у випадку певних обставин, передбачених ними.

В разі встановлення обставин правопорушення та винної особи, відповідач має право звернутися до такої особи з цивільним позовом про відшкодування завданих збитків.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Кокарєва Є.О. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Вказує, що дата підписання Анкети-заяви зазначена 07.05.2019 року, заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг датована 18.04.2023 року о 08 год. 38 хв., тобто у день і час виникнення спірних транзакцій та оформлення кредиту. У позові відсутні докази оформлення та підписання заяви, умов та паспорту споживчого кредиту. Крім того, як свідчить паспорт кредиту, надання кредиту у вигляді збільшення кредитного ліміту відбулось миттєво без перевірки, не ознайомивши відповідача з умовами кредитування, процентною ставкою, надає йому кредитні кошти у вигляді кредитного ліміту.

Згідно виписки по рахунку відповідача станом на 18.04.2023 року о 08 год. 50 хв. на рахунку відповідача знаходились власні кошти у сумі 13228 грн. 0 09 год.14 хв. та 09 год. 15 хв. 18.04.2023 року з картки відповідача було знято кошти у сумі 8000 грн. по 4000 з різницею в оду хвилину двома транзакціями у м. Кривий Ріг в банкоматі CADN3994 особою, яку позивач не ідентифікував як користувача карти ОСОБА_1 о 12 год. 55хв. 18.04.2023 року звернувся по поліції з приводу шахрайських дій по його банківській карті.

Як свідчать матеріали досудового розслідування на момент скоєння злочину 18.04.2023 року мобільний номер телефону, з якого було здійснено дзвінок відповідачу фіксується згідно базовим станціям за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім звернення до правоохоронних органів відповідач звернувся особисто до відділення Приватбанку негайно після вчинення спірних транзакцій та оформлення кредиту.

Звертає увагу на те, що позовна заява та висновок СБ по справі № 700/229/24 банку містять суперечливу інформацію і твердження у позові не підтверджені доказами. Підчас слухання справи представником відповідача для з`ясування обставин було постановлено декілька питань стосовно даного факту, проте представник Банку не зміг надати відповіді на поставлені питання.

Таким чином, банк взагалі не перевіряє інформацію про власника коштів, які зберігаються на відкритих карткових рахунках, жодним чином не підтверджується добровільність грошових переказів, добровільність оформлення кредитів, не надсилається смс-повідомлення про транзакції, не вчиняються заходи щодо встановлення особи, яка здійснила зняття коштів в банкоматі. Крім того, банк не звертався до правоохоронних органів для встановлення користувача карти НОМЕР_5 , хоча карта внесена банком до компрометованих карт банку.

Також просить звернути увагу на те, що термін дії карти відповідача - 30 квітня 2023 року, спірні транзакції відбулися 18 квітня 2023 року, тобто за 12 днів до закінчення терміну дії карти. Твердження апелянта, що відповідач користується кредитним лімітом не ґрунтуються на доказах, оскільки виписка по рахунку свідчить лише про платіжні операції за картою, які відбулися поза волею відповідача і предметом спору.

Представник відповідача - адвокат Кокарєва Є.О. просила апеляційний суд стягнути з АТ КБ «Приватбанк» 15 000,00 грн. витрат понесених відповідачем за надання професійної правничої допомоги адвоката в суді апеляційної інстанції.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті або незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції за допомогою його карткового рахунку.Відповідач належним чином повідомив банк про обставини, що настали, та відразу, 18.04.2023 року, звернувся із письмовою заявою до правоохоронних органів, а отже саме з цього часу ризик збитків від здійснення цієї операції несе банк.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії анкети-заяви від 07.05.2019 року, відповідач ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 211, т. 1).

Банк в позовній заяві зазначив, що відповідач зобов`язання за кредитним договором щодо погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом систематично належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 28.02.2024 року утворилась заборгованість в розмірі 45402,34 грн., яка складається з: 36000,00 грн.- заборгованість за тілом кредиту, 9402,34 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.04.2023 року, згідно з яким, 21.04.2023 року до ЄРДР за №0000608 внесено відомості про те, що до Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області із заявою звернувся ОСОБА_1 , який повідомив про те, що 18.04.2023 близько 08-00 год. на його телефонний номер мобільного зв`язку зателефонувала невідома особа з номеру мобільного телефону НОМЕР_6 , яка представилась працівником компанії «Київстар» та в подальшому шахрайським шляхом, з використанням електронно-обчислювальної техніки заволоділа з банківської картки заявника № НОМЕР_7 грошовими коштами в загальній сумі 49432,99 грн. Правова кваліфікація злочину ч. 3 ст. 190 КК України (а.с.36, т. 1)

Згідно з постановою слідчого СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області від 02.05.2023 року ОСОБА_1 визнано потерпілим (а.с.37, т. 1).

Як вбачається з повідомлення Національної поліції України ГУНП в Черкаській області Звенигородський районний відділ, що в ході досудового розслідування було встановлено, що під час проведення заходів достовірно встановлено місце вчинення вказаного злочину, оскільки мобільний номер телефону НОМЕР_6 , який належить особі, яка вчинила даний злочин 18.04.2023 року, а саме: на момент скоєння злочину, фіксується згідно базовим станціям за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому також встановлено, що даним номером можливо користується особа, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Матеріали кримінального провадження направлено до Лисянського відділу Звенигородської окружної прокуратури для вирішення питання щодо визначення підслідності за Бучанським РУП ГУНП в Київській області (а.с. 38, т. 1).

Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

В постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до частин сьомої - дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

Суд першої інстанції встановив, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів відповідача, не довів, що відповідач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до його карткового рахунку чи надав інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції; ОСОБА_1 , як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зняття грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_1 відбулося не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідач повідомив про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів.

Висновком службового розслідування не доведено вини відповідача у знятті коштів. Дані висновки є суперечливими, саме службове розслідування проведено через одинадцять місяців після звернення споживача до поліції щодо вчинення шахрайських дій. Кошти знімались у м. Кривий Ріг, в той час як ОСОБА_1 перебував у Звенигородському РВП ГУ НП в Черкаській області з приводу шахрайських дій щодо його картки Приватбанку, що підтверджується журналом обліку. Телефонний номер НОМЕР_8 ніколи не використовував відповідач, а доводи про те, що тесть відповідача знімав кошти є неспроможними, оскільки відповідач вказує, що тесть помер раніше. Досудовим розслідуванням встановлено факт вчинення шахрайських дій за допомогою телефону у с. Гореничі Києво-Святошинського району Київської області, де відповідач не перебував. Встановити особу власника рахунку на який були перераховані кошти на даний час не вдалося, також банк не провів ідентифікацію особи, яка знімала кошти у м. Кривий Ріг, в той час як відповідач перебував у м. Звенигородка.

Отже, оскільки не доведено волевиявлення ОСОБА_1 на збільшення кредитного ліміту та перерахування коштів 18 квітня 2023 року у зазначеному розмірі, то і проценти як плата за користування цими коштами у розмірі 9402,34 грн. не повинні стягуватися, з огляду на те, що ОСОБА_1 кредитними коштами не користувався.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заборгованість, визначена банком в розмірі 45402,24 грн., розрахована з урахуванням сум, якими 18.04.2023 року шахрайським шляхом заволоділа не встановлена досудовим розслідуванням особа. Доказів на підтвердження існування іншої заборгованості за власними зобов`язаннями відповідача, що не пов`язані з оспорюваною сумою, банком не надано, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи нічим не підтверджено та не наведено підстави, визначені у ст. 376 ЦПК України, які б давали привід скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення у справі.

Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід залишити без задоволення, а рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 08 липня 2024 року залишити без змін.

При подачі відзиву на апеляційну скаргу адвокат Кокарєва Є.О. заявила клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 в розмірі 15 000 грн.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до 22.08.2024 року; договір про надання правничих послуг від 21.08.2024 року; платіжну інструкцію на суму 15000,00 грн.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, врахувавши критерій реальності наданих доказів та обсяг виконаних робіт адвоката на представництво інтересів відповідача в суді апеляційної інстанції вважає за необхідне частково задовольнити клопотання представника відповідача - адвоката Кокарєвої Є.О. в розмірі 5000,00 грн., оскільки така сума буде відповідати принципу співмірності та розумності і буде узгоджуватися також із позицією Великої Палати ВС справа № 904/4507/18 щодо визначення критеріїв розміру гонорару.

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 08 липня 2024 року, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 08 липня 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді