ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-о/753/19/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2024 р. Дарницький районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Котвицького В.Л.,

за участю секретаря судових засідань Овчар В.О.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи 1 Виродової Ю.М.,

заінтересованої особи 2 ОСОБА_2,

представника заінтересованої особи 2 ОСОБА_7.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою Київської міської ради, заінтересовані особи: Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання спадщини відумерлою, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за заявою Київської міської ради, заінтересовані особи: Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання спадщини відумерлою.

Від представника заінтересованої особи ОСОБА_2 надійшло клопотання про залишення заяви без розгляду, в обґрунтування клопотання зазначено, що на сьогоднішній день ОСОБА_5 , є законним спадкоємцем щодо майна померлої ОСОБА_6 , зокрема квартири АДРЕСА_1 . Зазначив, що подана Київською міською радою заява про визнання спадщини щодо майна померлої ОСОБА_6 , відумерлою - зачіпає законні права та інтереси ОСОБА_5 , як законного спадкоємця. Враховуючи, що вбачається спір про право, просить суд залишити заяву Київської міської ради про визнання спадщини без умерлою, без розгляду.

Представники заявника та заінтересованої особи 1 заперечували проти задоволення клопотання про залишення заяви без розгляду, посилаючись про відсутністьу цій справі спору про право.

ОСОБА_2 та її представник підтримали вказане клопотання та не заперечували проти його задоволення.

Суд заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із змісту ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що в матеріалах спадкової справи відносно ОСОБА_6 наявна заява ОСОБА_5 про прийняття спадщини.

Таким чином, ОСОБА_5 , фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 . Тому дана цивільна справа, яка розглядається в окремому провадженні, напряму стосується прав та законних інтересів заінтересованої особи ОСОБА_5 .

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона вважається померлою (частина третя статті 46 Цивільного Кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають право особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Статтею 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Так, ОСОБА_5 , написав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , як спадкоємець четвертої черги, який проживав зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини у відповідності до ст. 1264 Цивільного кодексу України.

Однак, ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини у зв`язку з неможливістю встановлення факту родинних відносин між заявником та спадкодавцем з відповідних державних реєстрів.

Однак, на даний час через участь в бойових діях на Сході України ОСОБА_5 позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Після закінчення війни ОСОБА_5 має намір звернутися до суду із заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 , як спадкоємець четвертої черги.

Необхідність встановлення факту родинних відносин для отримання спадщини саме по собі свідчить про наявність спору у вказаній справі про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до абз. 3 пункту 2 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 Цивільного процесуального кодексу України (на цей час ч. 6 ст. 294 ЦПК України) залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір - це суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний.

Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

В даному випадку подальший розгляд заяви Київської міської ради про визнання спадщини відумерлою в порядку окремого провадження є не можливим, оскільки призведе до розв`язання спадкових правовідносин учасником яких є, у тому числі, заінтересовані особи, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 , та вирішення спірних питань про право на спадщину, що можливо вирішувати виключно в порядку позовного провадження.

Відповідно до вимог ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Особливістю розгляду справи про визнання спадщини відумерлою, яка розглядається в окремому провадженні, як й інших справ окремого провадження, зокрема, є: заявлені вимоги у порядку окремого провадження повинні бути безспірними (відсутній спір про право); справи окремого провадження порушуються за заявою і розглядаються за участю заявника, заінтересованих осіб (відсутність спору про право зумовлює відсутність сторін з протилежними інтересами, відсутність позову); немає інститутів і категорій, властивих позовному провадженню (пред`явлення зустрічного позову, заміна сторін, співучасть, мирова угода, треті особи, звернення до третейського суду тощо); справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Спір про право це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Аналогічні положення містяться і у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 у справі № 200/14136/17, де зазначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Враховуючи викладене, з поданої заявником заяви вбачається спір про право, тому заявлені вимоги не підлягають судовому розгляду в порядку окремого провадження, а спір належить вирішувати у порядку позовного провадження.

Керуючись ст. ст.260, 261, 293, 294, 315, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву Київської міської ради, заінтересовані особи: Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання спадщини відумерлою - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику його право подати позов в порядку загального позовного провадження.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

В разі оголошення вступної та резолютивної частини ухвали або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи строк оскарження ухвали обчислюється з дня складання її повного тексту.

Суддя В.Л. Котвицький