Справа №466/3333/23 Головуючий у 1 інстанції:Федорова О.Ф.
Провадження №22-ц/811/3091/23 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарки: Назар Х.Б., Псярук О.В.,

за участі в судовому засіданні позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача АТ ОГС «Львівгаз» - Турчиняка Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про визнання незаконними дії, усунення порушення та зобов`язання здійснити перерахунок плати за розподіл природного газу, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про визнання незаконними дій, усунення порушення та зобов?язання здійснити перерахунок плати за розподіл природного газу та стягнення моральної шкоди - задоволено частково.

Визнано незаконними дії Акціонерного товариства оператор газорозподільної системи «Львівгаз» щодо нарахування обсягів спожитого природного газу абоненту по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

Зобов`язано Акціонерне товариство оператор газорозподільної системи «Львівгаз» здійснити перерахунок плати за розподіл природного газу на 2023 рік по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

Стягнуто з Акціонерне товариство оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

У решті позовних вимог - відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_1 .

З врахуванням уточнень в апеляційній скарзі просить скасувати рішення частково та ухвалити у частині відшкодування моральної шкоди нове рішення, яким стягнути з АТ «Львівгаз» 100 000 грн. моральної шкоди.

Вважає рішення в частині відмови відшкодування моральної шкоди, незаконним, та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому воно підлягає скасуванню.

Зазначає, що судом першої інстанції визнано незаконними дії АТ оператор газорозподільної системи «Львівгаз» щодо нарахування обсягів спожитого природного газу, наявність моральної шкоди, завданої їй порушенням її прав, як споживача послуг з розподілу та доставки природного газу. Своєю протиправною незаконною поведінкою АТ "Львівгаз" не тільки зробив з неї злісного боржника, а й довів її до нестабільного психоемоційного стану, що відображається на здоров`ї її доньки. Незаконні дії відповідача носять продовжуваний тривалий характер і ця проблема не є врегульованою, а відтак розмір її моральних страждань вона оцінює у 100 000,00 грн. Також, у ході судового розгляду вона описала свій фізичний і психічний стан, який був викликаний порушенням з боку відповідача, її душевні переживання у зв`язку з постійними телефонними дзвінками з вимогою сплатити неіснуючу заборгованість, а також її реакцію на претензію з вимогою сплатити основну заборгованість, 3% річних та пені. Проте, Шевченківським районним судом міста Львова не надано оцінки таким доказам та доводам. Більше того, судом зроблено невірний висновок щодо поданого нею листка непрацездатності, як доказу у справі, так суд констатує: "на погіршення психічного та фізіологічного стану надано у підтвердження скріншот листка непрацездатності з особистого кабінету позивача Пенсійного фонду України, який лише засвідчував стан вагітності у позивача". Листок непрацездатності, що засвідчував її вагітність, є доказом того, що моральних страждань вона зазнала під час вагітності, що обтяжує вину відповідача у завданні її моральної шкоди.

Дане рішення також оскаржило АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз».

В апеляційній скарзі просять скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконними дії АТ «Львівгаз» та зобов`язання здійснити перерахунок плати за розподіл природного газу на 2023 рік по особовому рахунку № НОМЕР_1 та прийняти нове, яким закрити провадження у цій частині.

Вважають рішення суду в частині задоволення позовних вимог незаконним через неправильне застосування норм процесуального права.

Зазначають, що суд не взяв до уваги факт того що станом на день подання позивачем позову, покази лічильника було відкоректовано. Зокрема, з матеріалів справи, вбачається, що позивачем не надавались показники спожитого об`єму природного газу належним чином. Крім того, між позивачем та постачальником природного газу ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" здійснено та погоджено взаєморозрахунки показників обсягів спожитого природного газу позивачем, що підтверджується актом звіряння розрахунків за природній газ 01.06.2021 року по 31.01.2023 року. При цьому, позивач претензій до якості обслуговування не має та станом на 31.01.2023 року по особовому рахунку № НОМЕР_2 обліковується заборгованість у сумі 496,23 грн. Вказують, що оператор ГРМ зобов`язується не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу та формувати об`єм розподілу та споживання природного газу по споживачу за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань. 01.02.2023 року представниками відповідача було проведено контрольне зняття показань лічильника газу за особовим рахунком позивача № НОМЕР_1 та зафіксовано показання лічильника у розмірі 3740,88 м3. Крім того, рахунком на оплату за розподіл природного газу від 08.03.2023 року визначено, що станом на 01.03.2023 року заборгованість позивача за надані послуги становить лише 600,90 грн., а плата за розрахунковий місяць становить 400,45 грн. Враховуючи викладене, станом на день подання позову 06.04.2023 був відсутній предмет спору. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У останнє судове засідання представник відповідача не з`явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за його відсутності, зважаючи на те, що такий повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки на підтримання своєї апеляційної скарги та в заперечення скарги відповідача, представника відповідача на підтримання їх апеляційної скарги та в заперечення скарги позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справив в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційних скарг, відзиву АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , додаткових пояснень представника відповідача, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, - колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а апеляційну скаргу АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» - залишити без задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. ст. 11, 15, 16, 23, 280, 626, 627, 628, 629, 633, 634, 1167, 1187 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 95, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 1, 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч.ч.1, 2 ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу», ст.ст. 22, 23 Закону України «Про захист прав споживачів», п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та задовольняючи позов частково, - виходив з того, що позивачем не надавались показники спожитого об`єму природного газу належним чином. Крім того, між позивачем та постачальником природного газу ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" здійснено та погоджено взаєморозрахунки показників обсягів спожитого природного газу позивачем, що підтверджується актом звірення розрахунків за природній газ з 01.06.2021 року по 31.01.2023 рік. При цьому, позивач претензій до якості обслуговування не має та станом на 31.01.2023 рік по особовому рахунку № НОМЕР_2 обліковується заборгованість в сумі 496,23 грн. 01.02.2023 року представниками відповідача було проведено контрольне зняття показань лічильника газу за особовим рахунком Позивача № НОМЕР_1 та зафіксовано показання лічильника у розмірі 3740,88 м3. Згідно з рахунком на оплату за розподіл природного газу від 08.03.2023 року визначено, що станом на 01.03.2023 рік заборгованість позивача за надані послуги становить лише 600,90 грн., а плата за розрахунковий місяць становить 400,45 грн. Щодо стягнення моральної шкоди позивачем жодним чином не конкретизовано в позовній заяві в чому ж саме полягала завдана їй моральна шкода, не надано жодних доказів того, що було зазнано душевних страждань внаслідок дій АТ "Львівгаз" чи погіршилось здоров`я або здібності. З змісту позовної заяви вбачається, що погіршення психічного та фізіологічного стану надано у підтвердження скріншот листка непрацездатності з особистого кабінету позивача Пенсійного фонду України, який лише засвідчував стан вагітності у позивача. Суд виходив з того, що позовні вимоги щодо визнання незаконними дії АТ "Львівгаз" та зобов`язання здійснити перерахунок плати природного газу за період 2023 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. З огляду на матеріалі справи, встановлені у ході розгляду справи обставини щодо погіршення стану здоров`я позивача, не могли тягнути тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках та бути наслідком погіршення стану здоров`я не знайшли своє підтвердження.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, частково ж таким не відповідають а тому рішення суду підлягає частковому скасуванню.

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Акціонерного товариства оператор газорозподільної системи «Львівгаз», в якому просила:

- визнати незаконними дії АТ "Львівгаз", усунути порушення та зобов`язати здійснити перерахунок плати за розподіл природного газу на 2023 рік по особовому рахунку № НОМЕР_1 ;

- стягнути з АТ "Львівгаз" на користь споживача ОСОБА_1 100 000,00 грн моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала на те, що вона отримує послугу постачання природного газу на підставі договору постачання природного газу, укладеного з ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" на основі Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам. Вказує, що особовий рахунок присвоєний їй облгазом №. Позивач зазначає, що відповідач штучно створював ситуацію із завищенням фактичних показників лічильника за вересень 2022 року на 1821,55 куб.м та в цілому за поточний газовий рік, що тривав з 01.10.2021 року по 30.09.2022 року на 1821,55 куб.м. У зв`язку з цим, позивач вважає, що відповідачем порушено п. п. 4 п.7.1. розділу VII Типового договору розподілу природного газу, відповідно до якого відповідач зобов`язаний забезпечити належний рівень комерційного обліку природного газу, у тому числі формування загального об`єму та обсягу розподілу природного газу споживачу за відповідний період та п.п. 3.4.12 п.3.4. розділу III Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 16.02.2017 року №201, відповідно до якого Відповідач зобов`язаний здійснювати облік газу, що надходить до газорозподільних мереж ліцензіата та транспортується розподільними газопроводами ліцензіата відповідно до укладених договорів. Крім цього, позивачка зазначала, що у зв`язку з незаконним нарахуванням обсягів спожитого газу та штучно завищеною платою за його розподіл, вона зазнала великого стресу та сильного душевного хвилювання. Відтак, просила стягнути з відповідача 100 000,00 грн. моральної шкоди.

Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2494 (далі - Кодекс ГРМ), Правилами постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2496 (далі - Правила № 2496), Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2498 (далі - Типовий договір № 2498), Типовим договором № 2500 та іншими нормативно-правовими актами України.

Згідно з пунктами 23, 37 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. В свою чергу, споживачем визнається фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частинами першою - третьою статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що приладовий облік природного газу здійснюється з метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання.

Приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу.

Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

У пунктах 1, 2, 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ вказано, що цей Кодекс розроблений відповідно до Закону України «Про ринок природного газу».

Цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.

Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору № 2498, в порядку, визначеному цим розділом.

Пунктом 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що договір розподілу природного газу має бути укладений оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Пунктом 1 глави 5 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що споживання (відбір) природного газу з газорозподільної системи за наявності укладеного договору розподілу природного газу між споживачем та оператором ГРМ здійснюється за умови: включення споживача до Реєстру споживачів будь-якого постачальника на відповідний розрахунковий період; забезпечення споживачем своєчасних розрахунків з оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

У пунктах 3, 4 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що періодом для здійснення розрахунків за договором розподілу природного газу є календарний місяць.

Оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок оператора ГРМ.

Главою 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ врегульовано порядок комерційного обліку газу по об`єктах побутових споживачів (населення).

У пункті 1 цієї глави вказано, що визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу оператора ГРМ.

У пункті 4 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ вказано, що побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.

У разі неотримання оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. Група споживання по кожному об`єкту побутового споживача, який розраховується за лічильником газу, визначається оператором ГРМ згідно з цим Кодексом. Номер групи споживання зазначається оператором ГРМ в персоніфікованих даних заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу та в рахунках оператора ГРМ про сплату послуг за договором розподілу природного газу.

Оператор ГРМ має право здійснювати контрольні зняття показів лічильника природного газу споживача та зобов`язаний не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу (з урахуванням встановленого строку для контрольного огляду вузла обліку) та формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань.

Якщо у споживача, який використовує природний газ комплексно (для опалення, приготування їжі та/або підігріву води), на дату контрольного зняття показань ЗВТ показання лічильника газу будуть менші, ніж надані споживачем за попередній місяць в опалювальний період, то ці контрольні показання вважаються фактичними показаннями лічильника природного газу станом на 01 число місяця, в якому провадиться таке контрольне зняття показань ЗВТ.

Аналогічне правило про обов`язок споживача щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти календарних днів (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ закріплений в пункті 5.5 розділу V Типового договору № 2498.

Таким чином, за загальним правилом фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача визначається на основі даних, які надаються самим споживачем станом на 01 число місяця. Якщо ж споживач не надав цих даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу за розрахунковий період визначається оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період з подальшим корегуванням цих даних після того, як в наступному розрахунковому періоді споживач своєчасно надасть показники лічильника або якщо буде проведено контрольне зняття показань ЗВТ.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проживає у квартирі АДРЕСА_1 та є побутовим споживачем зі споживання природного газу.

Позивачкою надавались показники спожитого об`єму природного газу належним чином за допомогою чат-боту «7104ua» у Viber, що підтверджується скрін-копією вайберу з зафіксованими фактичними показниками лічильника (а.с.11-12). Вказаного факту відповідачем не спростовано належними доказами.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на адресу ОСОБА_1 була направлена вимога про сплату заборгованості за спожитий природний газ від 12.08.2022 року № 119/4.3.-2022/220023830, на загальну суму 14 856,21 грн по особовому рахунку № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.24).

Окрім цього, як вказала позивачка, вона неодноразово, протягом двох років отримувала телефонні дзвінки та повідомлення на месенджер з вимогами про сплату неіснуючої у неї заборгованості з газопостачання.

Позивачка не погоджувалась із вказаною сумою заборгованості та обсягом спожитого газу та як наслідок між позивачем та постачальником природного газу ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" здійснено та погоджено взаєморозрахунки показників обсягів спожитого природного газу позивачкою, що підтверджується актом звірення розрахунків за природній газ з 01.06.2021р. по 31.01.2023р.

Станом на 31.01.2023р. по особовому рахунку № НОМЕР_2 обліковується заборгованість у сумі 496,23 грн. (а.с.17).

Таким чином, відповідно до акту звірки (а.с.17), а також додаткових пояснень представника АТ Львівгаз письмових та усних у судовому засіданні, було встановлено, що відповідачем безпідставно за грудень 2021 року, лютий 2022 року, вересень 2022 року було передано по споживачу ОСОБА_1 до ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" завищені показники, хоча насправді позивачкою такого об`єму газу спожито не було. Внаслідок таких незаконних дій АТ «Львівгаз», позивачка неодноразово отримувала безпідставні вимоги на значні суми коштів, а також їй незаконно нараховано відповідачем значно більший розмір плати за розподіл спожитого газу, що не відповідає дійсному обсягу споживання газу позивачкою у період з 2021 року по 2023 року.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до правильних висновків про те, що позовні вимоги щодо визнання незаконними дій АТ "Львівгаз" та зобов`язання здійснити перерахунок плати природного газу за період 2023 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та підлягають до задоволення.

Однак колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення вимоги про стягнення моральної шкоди, з огляду на таке.

Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

За нормою п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

За змістом частини другої статті 22 Закону "Про захист прав споживачів", при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Крім цього, згідно змісту п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», якою роз`яснено схожі за своєю суттю правовідносини, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Також, відповідно до п.5 цієї ж Постанови Пленуму Верховного суду України, обов`язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Тому у даній категорії справ і у даній справі зокрема (зважаючи на доводи позивачки), слід встановити наявність загальних підстав для стягнення моральної шкоди, а саме: факту заподіяння позивачці шкоди, суть якої повинна полягати у душевних стражданнях, яких позивачка зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, членів сім`ї чи близьких родичів; протиправність діяння відповідача; наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача; вину відповідача у заподіянні такої.

У правовій позиції, викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц, провадження № 14-714 цс 19, зазначено, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону "Про захист прав споживачів" у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону "Про захист прав споживачів" навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Колегія суддів вважає, що внаслідок незаконних дій відповідача, позивачці було завдано моральна шкода, яка полягала саме у перебуванні позивачки у тривалому стані стресу, переживання і невизначеності, дискомфорту, а саме через безпідставне надання даних щодо наявності у неї заборгованості; безпідставному нарахуванні боргу за газопостачання та у зв`язку з цим неправильним нарахуванням їй вартості послуг з розподілу природного газу; що спричинило, також, тривалий період стресу у зв`язку з вимогами щодо її погашення (близько 2 років). Також, враховуючи неправомірність і тривалість невиконання відповідачем законних вимог споживача, необхідність звернень позивачки зі скаргами, незручності у зв`язку з цим, зусилля та час, необхідні для відновлення попереднього стану, з урахуванням вимог розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивачки для відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню грошова сума у розмірі 5000,00 грн., що є достатньою сатисфакцією для відновлення порушених прав позивачки. Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди апеляційний суд вважає співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачці.

Визначений позивачкою розмір моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн., колегія суддів вважає суттєво завищеним, необґрунтованим та таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості та обставинам даної справи.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, апеляційну скаргу ж АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» слід залишити без задоволення.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди шкоди слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково. Стягнути з АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на користь ОСОБА_1 для відшкодування моральної шкоди 5000 грн. В задоволенні решти позову в цій частині слід відмовити. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Ке руючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» провідшкодування моральної шкоди- скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» провідшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на користь ОСОБА_1 5000 грн. для відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позову - відмовити.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2024 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра