Дата документу 20.06.2024
Справа № 335/2239/24
Провадження № 2/334/1492/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Гнатюка О.М.,

при секретарі Алєйніковій О.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, припинення права власності, визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, припинення права власності, визнання права власності.

Позов обґрунтований наступним.

ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором дарування частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І. 21.12.2023 року, зареєстрованого в реєстрі за №5343 та витягом з Державного реєстру речових прав.

13 грудня 2023 році між позивачкою та відповідачами: ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої нотаріусом Бегичевим Е.В. (м. Москва) 12.05.2021 року за реєстром №77/2031-н/77-2021-2-1574, укладено Договір про намір укладення в майбутньому договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.2. Сторони Договору домовились та зобов`язались укласти (нотаріально посвідчити) договір купівлі-продажу не пізніше «12» березня 2024 року.

Згідно з п. 1.3. Договору узгоджена Сторонами ціна Об`єкту складає суму в гривнях, що буде еквівалентна сумі: 16000 (шістнадцять тисяч) доларів США по курсу НБУ на день укладання договору купівлі-продажу (ст. 524 ЦК України).

Відповідно до п. 3.1. Договору на підтвердження зобов`язань та забезпечення виконання цього Договору, Покупець передає, а Продавець приймає, у рахунок належних за договором купівлі-продажу платежів, грошову суму у розмірі: 600 000 грн. (шістсот тисяч) грн., що еквівалентно: 16 000 (шістнадцять тисяч) доларів США.

Продавець ОСОБА_2 своїм підписом у Договорі підтверджує, що отримала від Покупця грошову суму згідно п.3.1., передбачену цим Договором.

Підставою недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору є знаходження Продавця за межами України.

Домовленість щодо усіх істотних умов договору здійснювалась спочатку засобами зв`язку (через вайбер) та електронною поштою (відповідні скрині додаються). Підписаний Продавцем Договір про наміри укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна квартири, оригінали документів на квартиру, копії паспортів та ІНН Відповідачів (в т.ч. оригінали нотаріального посвідченого перекладу ) отримано пізніше позивачкою.

Відбулося повне виконання Договору, оскільки була здійснена оплата по Договору, ключі від квартири отримані.

Факт безповоротного ухилення Продавцем від нотаріального посвідчення правочину у місті знаходження нерухомого майна підтверджується скринами-відповідями від Продавця.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Окрім цього, частка кожного із співвласника (1/4 частка, що складає 14,88 кв.м. на кожного) є незначною відносно частки позивачки (1/2 частка, що складає 29,76 кв.м.), співвласники не проживають та не користуються майном, житлово-комунальні послуги з грудня місяця 2023 року сплачує позивачка, та таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, оскільки вартість проданого майна вони вже отримали, що підтверджується Договором про наміри та скринами відповідями.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо, зокрема: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Навела пояснення аналогічні викладеним у позові. Зазначила, що відповідачі не мають можливості приїхати до України через війну та переписуються з нею за допомогою месенджері.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно всі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, виходячи з вимог діючого законодавства, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до договору дарування ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії договору про наміри про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу квартири від 13 грудня 2023 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , від імені якої на підставі довіреності, посвідченої нотаріусом Бегичевим Е.В. (м. Москва) 12.05.2021 року за реєстром №77/2031-н/77-2021-2-1574 діє ОСОБА_2 , уклали договір згідно з яким сторони домовились та зобов`язалися в майбутньому укласти (нотаріально посвідчити) договір купівлі-продажу 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.2. Сторони Договору домовились та зобов`язались укласти (нотаріально посвідчити) договір купівлі-продажу не пізніше «12» березня 2024 року.

Згідно п. 1.3. Договору узгоджена Сторонами ціна Об`єкту складає суму в гривнях, що буде еквівалентна сумі: 16 000 (шістнадцять тисяч) доларів США по курсу НБУ на день укладання договору купівлі-продажу (ст. 524 ЦК України).

Відповідно до п. 3.1. Договору на підтвердження зобов`язань та забезпечення виконання цього Договору, Покупець передає, а Продавець приймає, у рахунок належних за договором купівлі-продажу платежів, грошову суму у розмірі: 600 000 грн. (шістсот тисяч) грн., що еквівалентно: 16 000 (шістнадцять тисяч) доларів США.

Продавець ОСОБА_2 своїм підписом у Договорі підтверджує, що отримала від Покупця грошову суму згідно п.3.1., передбачену цим Договором.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На підставі ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 509 ЦК України, яка визначає поняття зобов`язання та підстави його виникнення, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Пунктом 2 ч. 2 ст.11 ЦК України регламентуються підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, з договорів та інші правочинів.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена у письмовій формі.

Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором (ч. 4 ст. 635 ЦК України).

Таким чином, попередній договір повинен обов`язково ідентифікувати основний договір, який сторони мають намір укласти в майбутньому.

Дана правова норма також покладає на сторони обов`язок визначити в попередньому договорі строк, протягом якого вони зобов`язуються укласти основний договір та умови основного договору.

Системний аналіз ст. 635 ЦК України свідчить, що єдиним зобов`язанням сторін за попереднім договором є зобов`язання укласти основний договір у певний строк (термін), обумовлений таким попереднім договором. Ухилення від такого укладення є порушенням цього зобов`язання, однак якщо факт ухилення не встановлено, а сторони в обумовлений строк (термін) основний договір не уклали або одна зі сторін не направила іншій стороні пропозицію про його укладення, таке зобов`язання вважається припиненим.

Отже, необґрунтоване ухилення однієї із сторін попереднього договору від укладення основного договору може бути підставою лише для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням.

Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Отже, попередній договір щодо купівлі-продажу нерухомого майна (земельної ділянки, житлового будинку) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У свою чергу для того, щоб договір про наміри, в разі його укладання, мав обов`язковий характер, в ньому повинна бути прямо передбачена воля сторін щодо надання йому сили попереднього договору. В протилежному випадку така угода, зокрема, не накладає на його сторони ніяких зобов`язань.

Аналіз умов договору про наміри, підписаного сторонами у даній справі, свідчить, що він містить зобов`язання сторін про укладення у визначений ними час договору купівлі-продажу в майбутньому на умовах, встановлених цим договором, також сторони обумовили предмет майбутнього договору купівлі-продажу, його ціну та інші істотні умови основного договору, в тому числі і умову про зобов`язання укласти основний договір, тобто містить положення притаманні попередньому договору.

Проте, приведений договір, не був посвідчений нотаріально і тому договір в частині умов попереднього договору в розумінні ст. 635 ЦК Україниє неукладеним, оскільки сторонами не дотримано обов`язкової нотаріальної форми для договорів купівлі-продажу нерухомого майна, укладення якого сторони обумовили в майбутньому.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у спорі про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).

Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Положеннями ЦК України й інших актів цивільного законодавства, прямо не передбачено такий правовий наслідок невиконання договору про наміри, як відшкодування збитків у спосіб визнання права власності на річ, що мала бути придбана в майбутньому за договором купівлі-продажу.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зазначеною нормою закріплено презумпцію законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду, а також встановлено відкритість переліку підстав набуття права власності з обмеженням їх виключно тими, що прямо передбачені в законодавстві.

Примусове виконання зобов`язання в натурі суперечить вимогам статті 627 ЦК України про свободу договору і положенням статті 321 ЦК України про непорушність права власності.

Закон не передбачає такого правового наслідку порушення взятого на себе вдоговорі про наміри зобов`язання щодо укладення основного договору, як спонукання до його укладення в судовому порядку.

Припинення зобов`язання за договором про наміри, внаслідок неукладення основного договору протягом встановленогодоговором строку, унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно.

За вказаних обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 81, 258-259, 263-265, 280-284 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, припинення права власності, визнання права власності.

Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана позивачем до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду або через Ленінський районний суд міста Запоріжжя протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст виготовлено 20 червня 2024 року.

Суддя О.М. Гнатюк