Справа № 461/1859/24 Головуючий у 1 інстанції: Кітов О.В.
Провадження № 22-ц/811/1505/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Ковальчука Ю.П.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 01 травня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

у березні 2024 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання.

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні договору, стягнення моральної шкоди.

У квітні 2024 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав заяву про забезпечення позову.

В обгрунтування заяви покликається на те, що пред`явивши позовні вимоги, ОСОБА_5 подав клопотання про забезпечення позову, в якому просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору довічного утримання, укладеного 30 червня 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернаком М.М., зареєстрованим в реєстрі за № 1043, однак ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05 березня 2024 року у задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовлено, оскільки відносно цієї квартири існує заборона щодо її відчуження.Стверджує, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а смерть відчужувача за договором довічного утримання є підставою для зняття заборони відчуження нерухомого майна, відтак відсутні перешкоди для зняття заборони відчуження вищезазначеної квартири, що свідчить про наявність ризику вчинення ОСОБА_1 дій щодо відчуження спірної квартири. Зазначає, що ОСОБА_3 є правонаступником ОСОБА_5 , а між сторонами існує спір щодо розірвання договору довічного утримання, тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ОСОБА_3 . Вказує, що оскільки на підставі оспорюваного договору довічного утримання ОСОБА_1 передана у власність квартира АДРЕСА_1 існують підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру. З наведених підстав просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору довічного утримання, укладеного 30 червня 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернаком М.М., зареєстрованим в реєстрі за № 1043.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01 травня 2024 рокузаяву адвоката Шубака Олега Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_3 , про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору довічного утримання укладеного 30 червня 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернаком М.М., зареєстрованим в реєстрі за №1043.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що на момент подання заяви про забезпечення позову ОСОБА_3 не була стороною у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання, а відтак не мала процесуального права подавати заяву про забезпечення позову. Зазначає, що заявником не надано належних та допустимих доказів наявності ризику неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про вчинення дій щодо зняття заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1 . Вважає, що отримавши документи на підтвердження смерті ОСОБА_5 , суд зобов`язаний був зупинити провадження у справі, відтак не повинен був розглядати заяву про забезпечення позову до вступу у справу його правонаступників. Вказує, що в оскаржуваній ухвалі суд не вирішив питання застосування зустрічного забезпечення, не обгрунтував доцільність чи недоцільність застосування зустрічного забезпечення. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Забезпечення позову заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень п.п. 1, 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого п. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

При зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по-перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по-друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 04 березня 2024 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання.

28 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні договору, стягнення моральної шкоди, тобто, ОСОБА_3 за зустрічним позовом є відповідачем у справі.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30 квітня 2024 року представник ОСОБА_3 , яка є відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні договору, стягнення моральної шкоди, подав заяву про забезпечення позову.

Аналізуючи зміст заяви про забезпечення позову, слід дійти висновку, що така подана ОСОБА_3 , як спадкоємцем ОСОБА_5 , який 27 жовтня 2022 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Камінським Ю.І., за яким ОСОБА_5 заповів рідній сестрі ОСОБА_3 у власність все його рухоме та нерухоме майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право.

За заявою спадкоємця ОСОБА_3 , 23.04.2024 року П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №202/2024 після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто, заява про забезпечення позову подана ОСОБА_3 , як спадкоємцем ОСОБА_5 за його первісним позовом про розірвання договору довічного утримання.

Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, зміни кредитора чи боржника у зобов`язаннні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь якій стадії судового процесу.

Частина 2 статті 258 ЦПК України передбачає, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

А відтак, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи шляхом постановлення ухвали.

Оскільки правонаступник вступає у цивільний процес замість право попередника і до нього переходять у повному обсязі процесуальні права та обов`язки останнього, колегія суддів вважає, що до постановлення судом ухвали про залучення до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи, особа не набуває статусу учасника справи.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ухвала про залучення ОСОБА_3 , як правонаступника позивача ОСОБА_5 у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання, судом першої інстанції на час подання заяви про забезпечення позову і розгляду цієї заяви, не постановлялась, а відтак вона не набула процесуального статусу позивача у справі за позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання.

Оскільки ОСОБА_3 , будучи спадкоємцем ОСОБА_5 за заповітом, після його смерті до участі у справі, як правонаступник, ухвалою суду першої інстанції залучена не була, тобто, питання процесуального правонаступництва ОСОБА_3 на час подання та розгляду заяви про забезпечення позову судом вирішено не було, з огляду на те, що заяву про забезпечення позову вона подала вважаючи себе спадкоємцем позивача за первісним позовом, колегія суддів вважає, що не будучи залученою до участі у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання як правонаступник позивача, суд першої інстанції неправомірно забезпечив позов за заявою ОСОБА_3 , оскільки відповідно до статті 149 ЦПК України право на звернення із заявою про забезпечення позову належить лише учасникам справи, а ОСОБА_3 на час подання заяви про забезпечення позову ще не була учасником (позивачем) у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання.

Колегія суддів враховує ту обставину, що ОСОБА_3 є відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні договору, стягнення моральної шкоди, а відтак є учасником справи за позовом ОСОБА_1 .

Разом з тим, як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову, заявник просила забезпечити позов саме у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання, учасником якої на момент пред`явлення заяви про забезпечення позову та розгляду її судом, ОСОБА_3 не була.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали Галицького районного суду м. Львова від 01 травня 2024 рокута про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 від 30.04 2024 року про вжиття заходів забезпечення позову, що не перешкоджає їй після залучення до участі у справі як процесуального правонаступника позивача ОСОБА_5 звернутися із заявою про забезпечення позову у справі за позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 01 травня 2024 року скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 12.11.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк