справа № 489/6693/21 провадження №2/489/73/24
РІШЕННЯ

Іменем України

11 листопада 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Воробйова В.В.,

в присутності:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі ТОВ «Діджи Фінанс») Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м.Києва Пономарьової Дар`ї Володимирівни (далі приватний нотаріус Пономарьова Д.В.) , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна

встановив:

У жовтні 2021 року позивач, через представника адвоката Гриненко Т.В., звернулася до суду з позовом в якому просить:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 04.08.2021, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» та ОСОБА_5 щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , належного на праві власності ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. та зареєстрованого в реєстрі за номером 1666;

- стягнути солідарно з відповідачів судовий збір в сумі 840,80 грн. за подання позову, 454,00 грн. судового збору за забезпечення позову та 13500,00 грн. витрат понесених на правничу допомогу.

Як на підставу позовних вимог вказано, що 20.09.2021 позивач випадково дізналася про продаж квартири АДРЕСА_2 , яка належить їй на праві власності, згідно свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 04.02.2008, виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради та була предметом іпотеки згідно іпотечного договору № 479/ZФКВ-07 від 19.09.2007 та змін до нього від 24.04.2008.

Новим власником квартири позивача на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м.Києва 04.08.2021, стала ОСОБА_5 .

Позивач припускає, що продаж квартири здійснило можливо ТОВ «Діджи Фінанс», яке стало іпотекодержателем.

Позивач вважає, що продаж квартири без її відома, як власника, без є неправомірним, відбувся без достатніх правових підставу, з порушення норм Закону України «Про іпотеку», що призвело до порушення її прав, у зв`язку із чим нотаріальний договір купівлі-продажу від 04.08.2021 підлягає визнанню недійсним.

Так за умовами іпотечного договору передача іпотекодержателю предмету іпотеки у власність можлива за договором про задоволення вимог іпотекодержателя та оформлення такої передачі шляхом підписання між іпотекодавцем і іпотекодержателем акту приймання-передачі предмету іпотеки.

Проте, такий правочин про задоволення вимог іпотекодержателя між позивачем і ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк», а також між позивачем і новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс», укладено не було.

При цьому, при вирішенні спору у судовому порядку були прийняті рішення:

13.12.2016 Ленінським районним судом міста Миколаєва у справі № 489/6117/15-ц, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 06.02.2017, яким відмовлено у задоволення позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на нього.

З іншими позовними вимогами іпотекодержатель до суду не звертався.

Крім того у спірній квартирі зареєстровані дві особи, син заявника ОСОБА_6 , 1993 року народження, та племінник заявника ОСОБА_7 , 1985 року народження, який є внутрішньо переміщеною особою.

Договір купівлі-продажу було укладено без зняття з реєстрації місця проживання вказаних осіб.

Посилаючись на наведені обставини позивач через свого представника звернулася до суду за захистом порушеного права.

У відзиві на позов від 31.08.2023 ТОВ «Діджи Фінанс» в задоволенні позовних вимог просило відмовити через їх безпідставність.

Зазначає, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку».

В іпотечному договорі № 479/ZФКВ-07 від 19.09.2007, який був укладений з метою забезпечення виконання боржником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 479/ФКВ-07 від 19.09.2007, містилося відповідне іпотечне застереження «Розділ 4. Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки».

Відповідачем ТОВ «Діджи Фінанс» було прийнято рішення про задоволення своїх кредиторських вимог за рахунок продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі за договором купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Внаслідок чого було укладено 04.08.2021 з відповідачем ОСОБА_5 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .

В процесі здійснення підготовчих дій щодо укладення договору купівлі-продажу іпотечного майна, з метою задоволення своїх кредиторських вимог, ТОВ «Діджи Фінанс» направило повідомлення-вимогу № 15/м/лід від 07.09.2020 безпосередньо позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується описом вкладення у цінний лист № 780 від 18.12.2020.

Повторне повідомлення вимогу № 15/м/лід від 25.02.2021 відповідач направив позивачу знову та позивач 05.03.2021 одержала вказане повідомлення-вимогу, про що свідчить відмітка та підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень.

Дані факти свідчать про те, що ТОВ «Діджи Фінанс» до укладення договору купівлі-продажу від 04.08.2021 в повному обсязі дотрималося вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Стосовно доводів позивача про непогодження з нею ціни продажу квартири то умовами підпункту 4.4.2 пункту 4.4 іпотечного договору передбачено, що уразі задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмету іпотеки вартість визначається за погодженням між іпотекодерждателм та іпотекодавцем або незалежної експертної оцінки.

Продаж предмету іпотеки було здійснено за ціною 429500,00 грн. на підставі висновку до Звіту про оцінку майна, складеному 02.08.2021 суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Апрейс Еліт», кваліфікований оцінювач ОСОБА_8 , згідно якого оціночна вартість майна склала 418500,00 грн.

Таким чином відчуження предмету іпотеки здійснено у повній відповідності до норм законодавства та іпотечного договору.

Позиція позивача про наявність ухвали про забезпечення позову, яка не зареєстрована в установленому законодавством порядку забороняла відповідачу задовольнити свої вимоги в порядку, визначеному в іпотечному договорі є безпідставною, так як на дату укладення оспорюваного договору в державному реєстрі були відсутні будь-які заборони/арешти, накладенні на предмет іпотеки.

У відзиві відповідача ОСОБА_5 , інтереси якої представляє адвокат Голубенко Д.К., який надійшов до суду 12.09.2023, ОСОБА_5 позов не визнала та в його задоволенні просила відмовити. При укладенні між ТОВ «Діджи Фінанс» та ОСОБА_9 оспорюваного договору, приватним нотаріусом Пономарьовою Д.В. було повністю дотримано вимоги ЦК України та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.

Стосовно тверджень позивача про те, що договір є недійсним, оскільки між позивачем та ТОВ «Діджи Фінанс» не було укладено окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, то укладення такого договору в силу статті 36 Закону України «Про іпотеку» не є обов`язки, оскільки іпотечний договір від 19.09.2027 № 479/ZФКВ-07 містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

На дотримання вимог статті 38 Закону України «про іпотеку» ТОВ «Діджи Фінанс» на адресу позивача направляло вимогу-повідомлення, якою вимагало від останньої протягом 30 днів з моменту отримання вимоги виконати свої зобов`язання та сплатити заборгованість за кредитним договором. Цим же повідомленням ТОВ «Діджи Фінанс» попередило позивача про свій намір реалізувати предмет іпотеки у відповідності до статті 38 Закону України «Про іпотеку». Але вказане повідомлення залишилося без будь-якої відповіді з боку позивача.

У зв`язку із чим, ТОВ «Діджи Фінанс», як іпотекодержатель, реалізувало своє право передбачене пунктом 4.4.2 іпотечного договору та статтею 38 Закону України «Про іпотеку» і звернуло стягнення на предмет іпотеки, шляхом його продажу від свого імені на користь відповідача.

При цьому. ціна продажу предмета іпотеки була визначена на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27.09.2021 забезпечено позов шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12.10.2021 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 08.02.2022 за клопотанням представника позивача витребувано письмові докази по справі у ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Діджи Фінанс», приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та Пономарьової Д.В.

Ухвалою суду від 18.09.2023 за клопотанням відповідача ОСОБА_5 застосовано зустрічне забезпечення прозову.

Ухвалою суду від 21.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивач та її представник позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представники відповідачів в задоволенні позовних вимог просили відмовити через їх безпідставність.

Вислухавши присутніх учасників справи та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 19.09.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі ТОВ «Український промисловий банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 479/ФКВ07, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 52 695,00 доларів США, зі сплатою 13,1 % річних за користування кредитом строком повернення до 18.09.2027.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором та кредитним договором від 19.09.2007 № 480/ФК07 на підставі іпотечного договору від 19.09.2007 № 2393 та договору про внесення змін від 12.06.2008 №2786 ОСОБА_1 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 .

Підпункту 2.1.6 пункту 2.1. іпотечного договору узгоджено, що іпотекодержатель має право у випадку порушення іпотекодавцем обов`язків за цим договором та/або кредитним договором, в тому числі прострочення сплати чергових платежів кредиту та/або процентів, вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому Законом України «Про іпотеку».

За умовами пункту 4.1 іпотечного договору, іпотекодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки, зокрема, у випадку якщо у момент настання строку виконання основного зобов`язання за кредитними договорами воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредиту (чергового платежу по кредиту) та/або при несплаті або частковій сплаті процентів та/або при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені кредитним договором строки.

Згідно пункт 4.2 іпотечного договору, у випадку порушення іпотекодавцем обов`язків за цим та/або кредитним договором іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначає стислий зміст порушених зобов`язань, вимогу про виконання порушеного зобов`язання у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог іпотекодержателя, передбачених пунктом 4.4 цього договору (пункт 4.3 іпотечного договору).

Відповідно до підпункту 4.4.2 пункту 4.2 іпотечного договору, у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених пунктом 4.1 цього договору, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням, зокрема, шляхом продажу предмета іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодаця та всіх осіб, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі незалежної експертної оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цього договору, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на предмет іпотеки.

За умовами підпункту 4.4.3 пункту 4.4 іпотечного договору, шляхом підписання цього договору іпотекодавець надає іпотекодержателю права на отримання в БТІ, яке зареєструвало право власності іпотекодавця на предмет іпотеки нерухомість за цим договором, витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, у випадку здійснення іпотекодержателем звернення стягнення на предмет іпотеки нерухомість за цим договором шляхом прийняття предмету іпотеки нерухомості у власність іпотекодержателя або при продажу предмета іпотеки нерухомості від свого імені будь-якій третій особі в порядку, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно пункту 4.6 іпотекодавець вправі до дня продажу предмета іпотеки виконати основне зобов`язання чи ту його частину, виконання якої прострочено, разом з відшкодуванням будь-яких витрат та збитків, завданих іпотекодержателю, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам, витрат на підготовку до проведення прилюдних торгів тощо. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета іпотеки.

Відповідно до умов пункту 6.7 іпотечного договору всі повідомлення між сторонами здійснюються у письмовій формі шляхом направлення рекомендованих листів або телефонограм.

Шляхом підписання цього договору іпотекодавець підтверджує, що укладення цього договору не порушує інтереси неповнолітніх дітей іпоткодаваця, так як вони користуються іншими житловими приміщеннями (пункту 6.9 іпотечного договору).

Таким чином, сторони іпотечного договору досягли згоди щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог іпотекодержателя, передбачених пунктом 4.4 цього договору, а саме шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

30.06.2010 між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк», згідно з умовами якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги повного, належного та реального виконання боржниками зобов`язань за кредитними та забезпечувальними договорами.

У серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.12.2016 у справі № 489/6117/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 06.02.2017, в позові ПАТ «Дельта Банк» відмовлено з підстав того, що відповідно до положень чинного законодавства позивач має можливість заволинити свої вимоги у позасудовий порядок, тому його право не порушено.

Постановою Верховного Суду від 13.03.2019 касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.12.2016 та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 06.02.2017 без змін.

Висновок Верховного Суду мотивований тим, що з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеного у постанові від 21.03.2018 у справі № 760/14438/15-ц, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові, оскільки спірний договір іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності, викладене в підпункті 4.4.1 пункту 4 іпотечного договору, що є виключно позасудовим способом урегулювання спору.

02.09.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір № 2303/К/1 про відступлення прав вимоги, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстровано в реєстрі за № 1609, відповідно до якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги заборгованості по кредитному договору №479/ФКВ-07 від 19.09.2007 та іпотечному договору № 479/ZФКВ-07 від 19.09.2007 позичальником та іпотекодавцем по яким є ОСОБА_1 , що підтверджується додатком № 1 до договору про відступлення права вимоги.

18.12.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» на адресу ОСОБА_1 направило повідомлення-вимогу від 07.09.2020 за № 15/м/лід, в якій вказало, що є новим кредитором та з договором №2303/К/1 про відступлення прав вимоги від 02.09.2020 можна ознайомитися на веб-сайті ProZoroo на сторінці оголошення про аукціон за посиланням https:prozorro.sale/auction/UA-EA-2020-07-06-000033-b у розділі «Укладені договори».

У повідомленні також зазначено, що до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 в наступному обсязі: 1) права вимоги за кредитним договором у розмірі 1454745,20 грн. (заборгованість станом на 02.09.2020 та складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 840745,78 грн. та нарахованим процентам у розмірі 613999,42 грн.); 2) права іпотекодержателя за договором іпотеки в повному обсязі.

Одночасно ТОВ «Діджи Фінанс» вимагало у тридцятиденний строк з моменту відправлення цього повідомлення-вимоги усунути порушення кредитного договору, сплативши заборгованості у розмірі 1454745,20 грн. на користь нового кредитора ТОВ «Діджи Фінанс» за вказаними у повідомленні платіжними реквізитами, а також попереджено, що в разі невиконання вимоги про погашення заборгованості буде звернуте стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки.

В судовому засіданні представник ТОВ «Діджи Фінансн» пояснив, що через неотримання вказаного повідомлення-вимоги та його повернення Товариством на адресу ОСОБА_1 було повторно рекомендованою кореспонденцією направлено аналогічне за змістом повідомлення-вимогу від 25.02.2021 № 15/м/лід, яке ОСОБА_1 отримала 05.03.2021, що підтверджується долученою до відзиву копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

ОСОБА_1 та її представник вказували, що після отримання у березні 2021 року повідомлення-вимоги позивач звернулася до ТОВ «Діджи Фінанс» з листом про надання розрахунку заборгованості та здійснення її реструктуризації, але письмове звернення позивача було повернуто поштою по закінченню строку зберігання.

Із дослідженого судом поштового конверту, копію якого за клопотанням представника позивача долучено до справи, вбачається, що він був направлений на адресу ТОВ «Діджи Фінанс» 02.07.2021 та повернутий поштою без вручення 07.08.2021.

Таким чином, в порушення умов пункту 4.2 іпотечного договору, умови якого наведено вище, ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Діджи Фінанс» майже через чотири місяці, замість узгоджених тридцяти днів.

Тому, по закінченню узгодженого між сторонами іпотечного договору тридцятиденного строку та не погашення ОСОБА_1 заборгованості, ТОВ «Діджи Фінанс» скористалося своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки, яке Товариство реалізувало шляхом його продажу від свого імені іншій особі, у даному випадку ОСОБА_5 , що передбачено умовами підпункту 4.4.2 пункту 4.2 іпотечного договору.

При цьому, ОСОБА_1 було достеменно відомо про набуття ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, стороною яких вона є, та про розмір заборгованості, яка згідно рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.12.2016 станом на 13.01.2016 (розгляд справи здійснювався за участю представника ОСОБА_1 адвоката Герасимець М.М.) становила 752562,76 грн., а також набуття права вимоги ТОВ «Діджи Фінанс», що підтверджується отриманим нею повідомленням-вимогою від 25.02.2021.

Із розрахунку заборгованості за договором кредиту № 479/ФКВ-07 від 10.09.2007, наданого ПАТ «Дельта Банк» 28.02.2023 на виконання ухвали Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08.02.2022 вбачається, що станом на 02.09.2020 заборгованість ОСОБА_1 становила в загальному розмірі 1379878,68 грн., яка складалася із 30599,39 доларів США (еквівалентно 844693,10 грн.) заборгованості по кредиту; 19387,34 доларів США (еквівалентно 535185,58 грн.) заборгованості по процентам та 0,00 грн. суми заборгованості по комісіям.

Згідно розрахунку останній платіж на погашення заборгованості здійснено в грудні 2015 року, що також підтвердила в судовому засіданні і ОСОБА_1 .

Із досліджених судом матеріалів, витребуваних у приватного нотаріуса Шевченко І.Л. щодо нотаріального посвідчення договору №2303/К/1 про відступлення прав вимоги від 02.09.2020, вбачається, що відповідно до додатку № 1 до цього договору за порядковим номером 250 зазначено ОСОБА_1 з якою укладено кредитний договір № 479/ФКВ-07 від 19.09.2007 загальний розмір заборгованості по якому на момент відступлення прав вимоги становить 1454745,20 грн. та складові такої заборгованості.

Відповідачем ТОВ «Діджи Фінанс» до відзиву на позов додано звіт про оцінку майна, складений 02.08.2021 суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «АПРЕЙСЕР ЕЛІТ», відповідно до якого ринкова вартість житлового приміщення - квартири АДРЕСА_2 , яка є предметом іпотеки та належала ОСОБА_1 , склала 418500,00 грн., що еквівалентно за курсом НБУ 15606 доларів США.

04.08.2021 ТОВ «Діджи Фінанс» та ОСОБА_5 уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», який посвідчено приватним нотаріусом Поньомарьовою Д.В., відповідно до умов якого ОСОБА_5 придбала спірну квартиру за ціною 429500,00 грн. (пункт 4 договору купівлі-продажу).

Зміна власника спірної квартири підтверджується інформаціями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, наявними в матеріалах справи.

Правове обґрунтування та мотиви суду

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Спірні правовідносини стосуються необхідності захисту права власності позивача на квартиру, яка є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки, укладеного нею з ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого був ПАТ «Дельта Банк», а на момент укладення оспорюваного договору право вимоги належало ТОВ «Діджи Фінанс», та яка вибула з власності позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб згідно зі статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України).

Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

За змістом частини третьої статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір.

Аналіз зазначених положень Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що зверненню стягнення на предмет іпотеки, у тому числі шляхом позасудового врегулювання, має передувати виконання іпотекодержателем обов`язку письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір звернути стягнення на це майно, за тридцять днів до укладення договору купівлі-продажу.

Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.

Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника (у даному випадку, іпотекодавець і боржник в одній особі) усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.

В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з положеннями частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як заначено вище, в ході розгляду справи встановлено, що з кінця 2015 року ОСОБА_1 погашення заборгованості по кредитному договору не здійснює, а тому ТОВ «Діджи Фінанс» скористалося передбаченим іпотечним договором правом, та звернуло стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку відповідно до застережень, передбачених іпотечним договором.

При цьому, дослідженими судом доказами підтверджується дотримання ТОВ «Діджи Фінанс» порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, який був узгоджений сторонами такого договору та вимог Закону України «Про іпотеку».

Тому, за встановлених обставин, оцінивши наявні у справі докази та враховуючи межі судового розгляду, передбачені частиною першою статті 13 ЦПК України, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем неправомірності укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та ОСОБА_5 оспорюваного договору, через що позов задоволенню не підлягає.

Так як позивачем вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на спірну квартиру не заявлялося, а в визнанні оспорюваного договору недійсним позивачу відмовлено, тому суд не вбачає підстав для надання оцінки ефективності обраного позивачем способу захисту порушеного права з урахуванням положень Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з наступними змінами та доповненнями.

Стосовно залучення позивачем до участі у справі в якості відповідача приватного нотаріуса Пономарьової Д.В. то в спірних правовідносинах дії приватного нотаріуса обмежуються посвідчення оспорюваного договору відповідно до повноважень, покладених Законом України «Про нотаріат» на нотаріусів, а тому приватний нотаріус не є зацікавленою особою у даному спорі та рішення суду не може стосуватися його прав та обов`язку, у зв`язку із цим нотаріус є неналежним відповідачем у справі.

Твердження позивача про те, що їй не були відомі платіжні реквізити ПАТ «Дельта Банк», який набув право вимоги від ТОВ «Український промисловий банк», для сплати заборгованості по кредитному договору, суд до уваги не приймає, так як ці твердження не мають значення для вирішення спору, крім того спростовуються матеріалами справи.

Не впливають на висновок суду і твердження представника позивача про те, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.12.2016 було відмовлено ПАТ «Дельта Банк» в звернені стягнення на предмет іпотеки, так як мотиви суду щодо відмови в позові ґрунтувалися на тому, що спірний договір містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності, викладене в підпункті 4.4.1 пункту 4 іпотечного договору, що є виключно позасудовим способом урегулювання спору.

Також матеріалами справи спростовуються доводи позивача про незнання нею про набуття прави вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» та платіжних реквізитів для внесення плати на погашення заборгованості по кредитному договору, оскільки про таку зміну та платіжні реквізити вона була повідомлена ТОВ «Діджи Фінанс» належним способом, що підтверджується матеріалами справи. При цьому, вона не була позбавлена можливості здійснювати погашення заборгованості попередньому кредитору.

Посилання позивача та її представника на звернення після отримання вимоги 05.03.2021 до ТОВ «Діджи Фінанс» із заявою про повідомлення розміру заборгованості та надання її розрахунку, а також реструктуризації боргу, яка була повернута їй поштовим зв`язком з відміткою «закінчення строку зберігання», не мають значення, так як звернення позивача до іпотекодержателя мало місце 02.07.2021 (підтверджується штампом поштового зв`язку на конверті, долученому до матеріалів справи за клопотанням представника позивача), тобто з порушенням тридцятиденного строку, передбаченого пунктом 4.2 іпотечного договору.

Безпідставними є доводи позивача та її представника про неузгодження з позивачем ціни предмета іпотеки.

Так, відповідно до умов підпункту 4.4.2 пункту 4.2 іпотечного договору та частини шостої статті 38 Закону України «Про предмет іпотеки» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Тобто, умови іпотечного договору передбачають для способи встановлення ціни продажу 1) за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або 2) на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

У даному випадку, ТОВ «Діджи Фінанс» скористалося другим способом, що підтверджується звітом про оцінку майна від 02.08.2021 та підтверджено представником Товариства в судовому засіданні, який пояснив, що умови іпотечного договору не передбачають в такому випадку узгодження ціни продажу предмета іпотеки з іпотекодавцем.

Також безпідставними є твердження представника позивача про відчуження предмету іпотеки за наявності заборони на його відчуження, оскільки матеріали справи не містять доказів зареєстрованої в установленому законом порядку заборони відчуження предмета іпотеки на момент укладення оспорюваного договору.

Помилковими є викладеними в позові і доводи позивача про необхідність укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Стосовно порушення оспорюваним договором прав та законних інтересів зареєстрованих в квартирі повнолітніх осіб, про що зазначено позові, то реєстрація вказаних осіб відбулася після передачі позивачем квартири в іпотеку та без відома іпотекодержателя (доказів отримання такої згоди позивач суду не надала), а тому звернення ТОВ «Діджи фінанс» стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку не може вважатися порушенням прав та інтересів зареєстрованих в квартирі повнолітніх осіб.

Інші доводи сторін не впливають на виносок суду, а тому суд не вбачає необхідності в наданні їм оцінки.

Відповідно до частини дев`ятої статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27.09.2021 у справі № 489/6693/21 (провадження № 2-з/489/135/21) було забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .

Так як в позові відмовлено відповідно накладений на нерухоме майно арешт підлягає скасуванню.

За частиною другою статті 155 ЦПК України у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій цієї статті підстав або у випадку ухвалення рішення суду щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову зустрічне забезпечення скасовується, якщо протягом двадцяти днів з дня набрання відповідним рішенням або ухвалою суду законної сили, відповідачем або іншою особою, права або охоронювані законом інтереси якої порушено вжиттям заходів забезпечення позову, не буде подано позов про відшкодування збитків у порядку, визначеному статтею 159 цього Кодексу.

Ухвалою суду від 18.09.2023 в порядку зустрічного зобов`язання зобов`язано позивача ОСОБА_1 протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в сумі 30000,00 грн.

Внесення зустрічного забезпечення позивач підтвердила квитанцією ПриватБанку за № 0.0..1 від 16.11.2023.

Так як позивачу в позові відмовлено, зустрічне забезпечення підлягає скасуванню, якщо протягом двадцяти днів з дня набрання відповідним рішенням або ухвалою суду законної сили, відповідачем або іншою особою, права або охоронювані законом інтереси якої порушено вжиттям заходів забезпечення позову, не буде подано позов про відшкодування збитків.

У зв`язку із відмовою в позові підстави для стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу відсутні.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м.Києва Пономарьової Дар`ї Володимирівни, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Скасувати забезпечення позову, а саме арешт з квартири АДРЕСА_3 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , накладений ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27.09.2021 у справі № 489/6693/21 (провадження№ 2-з/489/135/21).

Апеляційна скарга на рішення суду можу бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ;

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», , місцезнаходження: м.Київ, вул. Сікорського, 8;

відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м.Києва Пономарьова Дар`я Володимирівна; робоча адреса: м.Київ, вул. Євгена Коновальця,32;

відповідач ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 14.11.2024.

Суддя І.В.Коваленко