Справа № 182/1571/24
Провадження № 4-с/0182/9/2024
У Х В А Л А

Іменем України

19.09.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шубіної - Саланжій В.І., -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від ОСОБА_1 надійшла скарга на дії державного виконавця Амур - Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шубіної - Саланжій В.І.

Свої вимоги мотивує тим, що, на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2013 року, з нього були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 грудня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. До серпня 2021 року він сплачував аліменти шляхом перерахування на картку стягувача, а вже з серпня 2021 року він припинив здійснювати перерахування аліментів, оскільки стягувач змінив номер карткового рахунку. 31 серпня 2023 року він був зупинений патрулем ДПС, в нього відібрали права з тієї підстави, що, нібито, відділом ДВС було прийнято рішення з обмеження його в керуванні власним автомобілем. З метою встановлення усіх причини та обставин, він звернувся до Амур - Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), де йому повідомили, що у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 227 529 грн. 00 коп. 01 лютого 2024 року Амур - Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) йому були надані належним чином завірені постанови, які були прийнятті в рамках виконавчого провадження, де він є боржником, а саме: постанова про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду від 29 липня 2019 року, постанова про тимчасове обмеження боржника у праві полювання від 29 липня 2019 року, постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 29 липня 2019 року, постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 29 липня 2019 року, постанова про арешт коштів боржника від 29 липня 2019 року, постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 19 січня 2024 року, постанова про стягнення виконавчого збору від 24 січня 2024 року та постанова про арешт коштів боржника від 31 січня 2024 року. Зазначає, що 10 січня 2024 року, в рахунок погашення боргу зі сплати аліментів, він сплатив 4 839 грн. 92 коп., 11 січня 2024 року - суму в розмірі 7 043 грн. 96 коп. та 4 000 грн. 00 коп., 23 січня 2024 року - суму в розмірі 143 000 грн. 00 коп. та 05 лютого 2024 року з його карткового рахунку, як приватного підприємця, було списано суму в розмірі 52 617 грн. 63 коп., а також суму в розмірі 61 146 грн. 87 коп. Таким чином, на 31 січня 2024 року його заборгованість зі сплати аліментів складала 68 645 грн. 12 коп. Станом на 05 лютого 2024 року переплата по аліментам становила суму в розмірі 45 119 грн. 38 коп. 08 лютого 2024 року він повторно звернувся до Амур - Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві керування транспортного засобу та зняття арешту з його коштів. Однак, у скасуванні заборон йому було відмовлено та роз`яснено, що на нього покладено штраф у розмірі 50 % заборгованості за несплату аліментів, сукупний дохід якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, у сумі 113 764 грн. 50 коп. З даним твердженням не погоджується та вважає, що його права порушені, відповідно до ст.19 Конституції України, ЗУ «Про виконавче провадження». А також вказує, що будь-яких постанов, які були вчинені відносно нього, він не отримував, що, на його думку, дає підстави вважати, що держаний виконавець навмисно, не повідомивши боржника про наявність постанов, позбавив його права на добровільне виконання рішення суду. Тому, змушений звернутись до суду та просить визнати протиправною і скасувати постанову державного виконавця Амур -Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шубіної - Саланжій В.І. у виконавчому провадженні № 57365998 від 31 січня 2024 року про накладення штрафу; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Амур - Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шубіної - Саланжій В.І. у виконавчому провадженні № 57365998 від 29 липня 2019 року про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Амур - Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шубіної - Саланжій В.І. у виконавчому провадженні № 57365998 від 29 липня 2019 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Амур - Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шубіної - Саланжій В.І. у виконавчому провадженні № 57365998 від 29 липня 2019 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Амур - Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шубіної - Саланжій В.І. у виконавчому провадженні № 57365998 від 29 липня 2019 року про арешт коштів боржника; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Амур - Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шубіної - Саланжій В.І. у виконавчому провадженні № 57365998 від 24 січня 2024 року про стягнення виконавчого збору; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Амур - Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шубіної - Саланжій В.І. у виконавчому провадженні № 57365998 від 31 січня 2024 року про арешт коштів боржника.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2024 року дану скаргу було прийнято до розгляду та надано сторонам строк для подання своїх заперечень на скаргу (а.с.48).

Як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець Амур - Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шубіна - Саланжій В.І. скористалась своїм правом, визначеним цивільно - процесуальним законодавством та 09 квітня 2024 року на електронну адресу суду подала відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає наступне. Так, у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження», державним виконавцем 05 жовтня 2018 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57365995, яка, у відповідності до інструкції про примусове виконання рішення суду, сторонам виконавчого провадження за адресою, вказаною у виконавчому документі, була направлена до відома. В рамках ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», державним виконавцем, з метою виявлення рахунків та вкладів боржника, а також перевірки майнового стану, були здійснені запити до відповідних державних органів, однак, будь - які відомості щодо боржника були відсутні. 29 липня 2019 року стягувачем було подано заяву про розрахунок заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів більш, як на шість місяців, з дня відкриття виконавчого провадження. На підставі інформації про доходи з державної фіскальної служби України, проведено нарахування заборгованості з виплати аліментів. Враховуючи той факт, що стягувач у своїй заяві не надала інформацію про отримання аліментів, довідка була сформована станом на 29 липня 2019 року в сумі боргу 109 637 грн. 29 коп. за понад шість місяців. Аналізуючи розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що боржником рішення суду не виконувалось, а будь-які докази того факту, що боржник здійснював перерахування аліментів на користь стягувача, відсутні, у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження», були прийнятті постанови:

- про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду від 29 липня 2019 року,

- про тимчасове обмеження боржника у праві полювання від 29 липня 2019 року,

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 29 липня 2019 року,

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 29 липня 2019 року,

- про арешт коштів боржника від 29 липня 2019 року,

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 19 січня 2024 року,

- про стягнення виконавчого збору від 24 січня 2024 року,

- про арешт коштів боржника від 31 січня 2024 року.

Тому, вважають, що вчинені постанови є законними, а, у разі наявності заборгованості до боржника, у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження», застосовуються заходи впливу та, в тому числі, арешт коштів. Таким чином, вважають, що, починаючи з дня відкриття виконавчого провадження, по день прийняття вищевказаних постанов, державний виконавець діяв, у відповідності до вимог чинного законодавства, з дотриманням всіх норм та з метою захисту інтересів малолітньої дитини. Тому просить суд в задоволенні скарги відмовити повністю (а.с.92-95).

В судове засідання скаржник, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, не прибув, проте, від його представника ОСОБА_4 надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи проводити за їх відсутності та на задоволенні скарги наполягає (а.с.155-156).

Представник оскаржуваної особи, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ст.447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Така ж можливість оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця передбачена Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, ст.74 вказаного Закону, де зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України,сторони виконавчого провадження мають право звернутисьдо суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого, відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.1 ст.448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Положеннями ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ч.1 ст.449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду:у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як вставлено судом та вбачається з матеріалів виконавчого провадження, 23 січня 2013 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 грудня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.102-103), в результаті чого Амур -Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі, коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник, починаючи з 2013 року по 2018 рік, покладені на нього зобов`язання зі сплати аліментів не виконував, у зв`язку з чим у нього, станом на 01 жовтня 2018 року, виникла заборгованість в розмірі 89 454 грн. 29 коп., а станом на 19 січня 2024 року загальна сума заборгованості збільшилась до розміру 227 529 грн. 00 коп., про що свідчать розрахунки, які скаржником, а в рамках виконавчого провадження боржником, не оскаржувались та не оспорюються, оскільки сума зі сплати заборгованості по аліментам, у відповідності до квитанцій, датованих 10 січня 2024 року, 11 січня 2024 року, 23 січня 2024 року, станом на 31 січня 2024 року становила 68 645 грн. 12 коп., що дає суду підстави вважати, що скаржник з нарахованою сумою боргу погодився, оскільки в добровільному порядку вчиняв дії щодо погашення заборгованості (а.с.27-31). В рамках виконавчого провадження № 57365998, за неналежне виконання покладеного обов`язку відносно боржника були прийнятті наступні постанови: про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду від 29 липня 2019 року, про тимчасове обмеження боржника у праві полювання від 29 липня 2019 року, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 29 липня 2019 року, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 29 липня 2019 року, про арешт коштів боржника від 29 липня 2019 року, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 19 січня 2024 року, про стягнення виконавчого збору від 24 січня 2024 року та про арешт коштів боржника від 31 січня 2024 року (а.с.112-116), з якими ОСОБА_1 не погоджується, вважає їх протиправними та просить скасувати.

Однак, як на підставу скасування вищевказаних постанов, скаржник посилається на те, що його як сторону виконавчого провадження про наявність вищевказаних постанов було повідомлено неналежним чином, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка, на його думку, свідчить про той факт, що державний виконавець навмисно позбавив його права на добровільне виконання рішення суду. Однак, дане твердження судом до уваги не приймається, оскільки, як і постанова про відкриття провадження, так й інші постанови, які були прийняті в рамках виконавчого провадження, були направлені скаржнику за адресою, яка вказана у виконавчому документі та дає суду підстави вважати, що ОСОБА_1 є особою, яка повідомлена належним чином про початок примусового виконання рішень, а докази того, що останній надавав до виконавчого органу заяву про зміну адреси, ним до суду надано не було. Тому, оскільки статтею 28 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням, боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження, документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами не смертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Так, судом в ході розгляду даної скарги були дослідженні матеріали виконавчого провадження та встановлено, що державним виконавцем Амур - Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в рамках виконавчого провадження № 57365998, окрім постанов, які були прийняті в 2019 році, була винесена постанова від 31 січня 2024 року про накладення на боржника штрафу на користь стягувача в розмірі 50 % сум заборгованості зі сплати аліментів, що становить суму в розмірі 113 764 грн. 50 коп. (а.с.130). Тобто, державний виконавець при прийнятті постанови виходив з того, що з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, а саме: з 05 жовтня 2018 року по 31 грудня 2023 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 227 529 грн. 00 коп., сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки. Однак, скаржник з даною постановою не погоджується, оскільки вважає її протиправною та зазначає, що заборгованість зі сплати аліментів у нього відсутня, а тому прийнята постанова про стягнення з нього штрафу є протиправною, яку також просить скасувати.

При вирішенні питання в цій частині суд виходить з наступного.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

Згідно п.7 ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження», постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Відповідно до ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Згідно ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

Відповідно до ч.14 ст.71 Закону України, за наявності заборгованості зі сплати, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

У пункті 8 глави XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова про накладення штрафу оформлюється, відповідно до вимог пункту 7 розділу І цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилась з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.

Суми штрафів стягуються виконавцем з боржника після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Дата виникнення заборгованості зі сплати аліментів не впливає на можливість застосування штрафу до боржника. Визначальним для вирішення справи є встановлення наявності такої заборгованості на час винесення постанови про накладення штрафу та її сума, з якою пов`язано визначення розміру штрафу.

Аналогічна правова позиція викладена в правовому висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року № 2610/27695/2012.

Судом встановлено, що на момент ухвалення державним виконавцем Амур -Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шубіною - Саланжій В.І. постанови від 31 січня 2024 року про накладення штрафу, у ОСОБА_1 була наявна заборгованість, що фактично не заперечується ним самим, оскільки в скарзі зазначено, що на період 31 січня 2024 року його заборгованість зі сплати аліментів становила суму в розмірі 68 645 грн. 12 коп., а станом на 05 лютого 2024 року він вже мав переплату в розмірі 45 119 грн. 38 коп. Тобто, дані обставини свідчать про те, що на момент ухвалення постанови про накладення штрафу боржник мав заборгованість по аліментах. Тому суд вважає, що постанова, яка оскаржується заявником, про накладення на нього штрафу від 31 січня 2024 року є законною, оскільки ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» чітко передбачено накладення штрафу, виключно, за наявності заборгованості зі сплати аліментів на момент ухвалення постанови про накладення штрафу. Тому, посилання скаржника на незаконність дій державного виконавця в цій частині судом не приймаються і вимоги про скасування вказаної постанови задоволенню не підлягають.

Крім того, ОСОБА_1 заявив вимоги й щодо скасування наступних постанов: про тимчасове обмеження боржника у праві полювання від 29 липня 2019 року, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 29 липня 2019 року, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 29 липня 2019 року, про арешт коштів боржника від 29 липня 2019 року, про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження від 19 січня 2024 року, про стягнення виконавчого збору від 24 січня 2024 року та про арешт коштів боржника від 31 січня 2024 року.

Суд при вирішенні питання в цій частині, вважає, що скарга в цій частині підлягає частковому задоволенню, а саме: в частині скасування постанов про тимчасове обмеження боржника у праві полювання від 29 липня 2019 року, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 29 липня 2019 року, оскільки постанови від 29 липня 2019 року про арешт коштів та майна боржника, а також про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, на підставі постанов державного виконавця Амур - Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шубіною - Саланжій В.І. від 29 лютого 2024 року були скасовані, що дає суду підстави вважати, що предмет скарги відсутній.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню лише в частині скасування постанов про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду від 29 липня 2019 року, про тимчасове обмеження у праві полювання від 29 липня 2019 року, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 29 липня 2019 року, оскільки заборгованість у скаржника зі сплати аліментів відсутня, вищевказані постанови були прийняті з метою впливу на боржника для зобов`язання сплатити заборгованість по аліментам. Таким чином, оскільки заборгованість у скаржника відсутня, вищевказані постанови необхідно скасувати. Натомість, підстави для скасування постанови про накладення штрафу від 31 січня 2024 року в рамках виконавчого провадження № 57365998 - відсутні, як й відсутні підстави для скасування постанов про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження від 19 січня 2024 року та постанови про стягнення виконавчого збору від 24 січня 2024 року, в зв`язку з чим в задоволенні скарги в цій частині слід відмовити.

Згідно з ч.ч.1 та 2 ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отож, суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що вимоги є частково обгрутованими і скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.258-261, 353-354, 447-451 ЦПК України, ст.ст.20, 48, 71 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Амур -Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шубіної - Саланжій В.І. задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Амур -Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шубіної - Саланжій В.І. у виконавчому провадженні № 57365998 від 29 липня 2019 року про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Амур -Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шубіної - Саланжій В.І. у виконавчому провадженні № 57365998 від 29 липня 2019 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

В задоволенні скарги в іншій частині - відмовити.

Судові витрати по розгляду справи компенсувати за рахунок держави

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал