Справа № 191/4358/24
Провадження № 2/191/1525/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Окладнікової О.І.,

за участю секретаря судового засідання Заламай О.Ю.,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності,

ВСТАНОВИВ:

18.09.2024 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернулася позивач із позовною заявою до відповідача про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У позовній заяві позивач посилалася на те, що вона є власницею частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 19.06.2014 року реєстраційною службою Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області. Даний житловий будинок в цілому, згідно технічної документації складається: з А1-1 - житловий будинок, а2-1 - прибудова, а3-1 - прибудова, а4-1 - прибудова, Б -літня кухня, в - сарай, д - сарай, ж - вбиральня, з - вбиральня, п - погріб, гг - погріб, №1 - огорожа, №2 - хвіртка/ворота, №3 - хвітка/ворота, №4 - огорожа, №5 - вигрібна яма, №6 - вигрібна яма. Позивач як законний власник частки житлового будинку бажає і має право на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

На даний час позивач не може домовитись із відповідачкою (співвласницею) та дійти згоди про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю, зокрема щодо вирішення питання приватизації земельної ділянки під частиною будинку позивача, на яку необхідна згода всіх співвласників.

Позивач вважає, що даний житловий будинок можливо поділити у натурі виділивши мені окремо частку, без втрати цільового призначення. Станом на теперішній час позивач та відповідачка користуються своїми частками окремо, кожна частка відділена від інших та має окремий вхід, а у технічному паспорті позначені як квартира АДРЕСА_2 .

Фактично частка будинку позивача А1 -1, прибудова а3-1, яка умовно позначена в експлікації у технічному паспорті як квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 45,7 кв.м, житловою площею 25,9 кв.м, згідно висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Синельниківське бюро технічної інвентаризації» від 19.10.2023 року за №294-295, має наступний перелік приміщень: коридор 1-1 площею 6,5кв.м., кімната 1-2 площею 4,5 кв.м, кімната 1-3 площею 8,6 кв.м., кімната 1-4 площею 12,8кв.м., кухня 1-5 площею 10,3кв.м., ванна 1-6 площею 3,0кв.м., господарські будівлі та споруди: літня кухня літера Б, сарай літера Д, вбиральня літера Ж, погріб літера П, вигрібна яма літера №6, огорожа літера №1,4, хвіртка/ворота літера №2. В той же час частка відповідачки у будинку А1-1, прибудова а3-1, яка умовно позначена в експлікації у технічному паспорті як квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 40,6 кв.м., житловою площею 21,6 кв.м, згідно висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Синельниківське бюро технічної інвентаризації» від 19.10.2023року за №294-295, має наступний перелік приміщень: коридор 2-1 площею 4,3 кв.м, кімната 2-3 площею 8,6 кв.м; кімната 2-4 площею 13,0 кв.м., кухня 2-2 площею 12,6кв.м., ванна 2-5 площею 2,1 кв.м., господарські будівлі та споруди: сарай літера в, вбиральня літера 3, погріб літера ГГ, вигрібна яма літера №5, огорожа літера №1,4, хвіртка/ворота літера №3.

21 червня 2024 року рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі №191/5827/23 задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, та виділено частку житлового будинку.

Таким чином, право позивача, як власника вищезазначеного житлового будинку, вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном порушено.

Ухвалою суду від 14.10.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі.

У сьогоднішнє підготовче засідання позивач не з`явилася, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, вимоги позовної заяви підтримують повністю та просять їх задовольнити.

Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Оскільки відповідач визнала пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.3 та ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому засіданні та ухвалити рішення у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 19.06.2014 належить частка житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.25. 26).

Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №DT01:7740-7487-8696-0246, у фактичному користуванні ОСОБА_1 знаходиться частка нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 45,7 м?, житловою площею 25,9 м?, яка складається із: літ. А1-1 житловий будинок, літ. а2-1 прибудова, літ. а4-1 прибудова, з переліком приміщень: коридор 1-1 площею 6,5 м?; кімната 1-2 площею 4,5 м?; кімната 1-3 площею 8,6 м?; кімната 1-4 площею 12,8 м?; кухня 1-5 площею 10,3 м?; ванна 1-6 площею 3,0 м?; господарські будівлі та споруди: літня кухня літера Б, сарай літера Д, вбиральня літера Ж, погріб літера П, вигрібна яма літера №6, огорожа літера №1,4, хвіртка/ворота літера №2 (а.с.31).

Згідно зі ст. 321, 317, 319 ЦК України, право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною першою ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини, цього майна у власність, учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі. доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені статтею 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Відповідно до частини першої статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1., 2.4. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна від 18 червня 2007 року № 55, поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на зазначене майно пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладено у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 545/3753/16-ц, провадження № 61-40289 св 18.

Згідно з ч. 3 ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Як випливає з положення ч.1 та ч.3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину.

Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

Відповідно до п. 56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються:

1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду;

2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки.

За змістом положень статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Пунктом 2.6. глави 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 6 липня 2007 р. за № 774/14041, передбачено підготовку суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна, Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є таким, що підлягає задоволенню частково, та вважає за можливе виділити позивачу у натурі належну їй частку житлового будинку загальною площею 45,7 м?, житловою площею 25,9 м? у складі, який визначено висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №DT01:7740-7487-8696-0246.

На підставі викладеного, керуючись ст. 317, 319, 355, 356, 357, 358, 364, 367 ЦК України, ст. 6,13, 18, 263-268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, задовольнити частково.

Виділити у натурі належну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на праві приватної власності частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,7 м?, житловою площею 25,9 м?, яка складається із: літ. А1-1 житловий будинок, літ. а2-1 прибудова, літ. а4-1 прибудова, з переліком приміщень: коридор 1-1 площею 6,5 м?; кімната 1-2 площею 4,5 м?; кімната 1-3 площею 8,6 м?; кімната 1-4 площею 12,8 м?; кухня 1-5 площею 10,3 м?; ванна 1-6 площею 3,0 м?; господарські будівлі та споруди: літня кухня літера Б, сарай літера Д, вбиральня літера Ж, погріб літера П, вигрібна яма літера №6, огорожа літера №1,4, хвіртка/ворота літера №2, припинивши право спільної часткової власності.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.І. Окладнікова