Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/949/24
Провадження № 2/542/333/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Шарової-Айдаєвої О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Карась В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В :

20 травня 2024 року ОСОБА_3 (надалі також представник позивача, ОСОБА_3 ) через систему «Електронний суд» звернувся до Новосанжарського районного суду Полтавської області в інтересах позивача ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) з позовною заявою до ОСОБА_2 (надалі також відповідач, ОСОБА_2 ), в якій просив стягнути із ОСОБА_2 (рнокпп: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (рнокпп: НОМЕР_3 ), та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (рнокпп: НОМЕР_4 ), у твердій грошовій формі розміром 12000 грн 00 коп., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви.

Ухвалою суду від 27 травня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 30).

Аргументи учасників справи

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02 липня 2011 року між гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 укладено шлюб. Подружжя має двох синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають із позивачкою, оскільки відповідач із початку 2022 року виїхав із України в Литву.

Зазначено, що відповідач періодично здійснював перекази грошових коштів на утримання дітей, остання оплата була здійснена наприкінці грудня 2023 року, а з початку 2024 року коштів від нього не надходило.

Представником позивача вказано, що в ході розмови між подружжям, відповідач не заперечував щодо стягнення у встановленому законом порядку з його заробітної плати аліментів на користь дітей у розмірі 300 євро, але в добровільному порядку досягти згоди їм не вдалося.

Також, акцентовано увагу на тому, що відповідач не приймає участі у вихованні дітей, його стан здоров`я дозволяє працювати та сплачувати аліменти.

Зазначено, що позивачка має невелике домогосподарство, офіційно працевлаштована, заробітна плата носить нерегулярний характер, з огляду на що діти потребують матеріальної допомоги.

Враховуючи те, що відповідно до Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, ОСОБА_1 звернулась до суду із відповідним позовом про стягнення аліментів із батька дітей у твердій грошовій сумі.

29 травня 2024 року представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача визнала позов частково, просила стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій формі в сумі 6392 грн щомісячно, починаючи з моменту пред`явлення даного позову до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 33-41).

Вказано, що позивачем не надано жодного доказу того, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, як і не надано доказів та обґрунтування визначеної суми аліментів у розмірі 12000 грн. Зазначено, що відповідач погоджується зі своїм обов`язком утримувати дітей, але вважає розмір аліментів завищеним.

Акцентовано увагу на тому, що відповідач приймає участь у матеріальному забезпеченні неповнолітніх дітей, періодично перераховуючи кошти на їх утримання.

Вказано, що відповідач працює водієм у Литві, але його дохід нестабільний. Проживаючи за кордоном, він знімає житло, здійснює витрати на проживання, харчування та одяг.

Отже, на думку представника відповідача, позивачем не доведено заявлений розмір аліментів на утримання дітей.

Позивач у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином (а.с. 51).

10 червня 2024 року від представника позивача до суду надійшла заява, за змістом якої він просив розгляд справи здійснювати за його відсутності та за відсутності позивача на підставі наявних доказів, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі (а.с. 46-47).

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с. 52).

29 травня 2024 року від відповідача до суду надійшла заява, в якій він просив розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги частково (а.с. 32).

Представник відповідача 11 червня 2024 року надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 (а.с. 50).

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, враховуючи подані учасниками справи заяви, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 02 липня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 16).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільних малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підтвердження чого надано свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 від 10 жовтня 2008 року (а.с. 19), та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підтвердження чого надано свідоцтво про народження серії НОМЕР_7 від 11 листопада 2011 року (а.с. 17).

Судом встановлено, що сторони проживають окремо, а спільні діти позивача і відповідача ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні.

В позасудовому порядку сторони не дійшли згоди щодо розміру аліментів, що будуть сплачуватись відповідачем, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулась до суду із відповідним позовом.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною 1 статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, й розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Частиною 8 статті 5 цього Закону передбачено, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів.

Відповідно до частини 2 статті 9 вказаного Закону, індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

Висновки щодо правозастосування

З огляду на викладені норми чинного законодавства, зважаючи на встановлені обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що неповнолітні діти позивачки та відповідача проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Суд враховує матеріальне становище дітей, які є неповнолітніми, та не мають самостійного заробітку чи доходу. Зазначає, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 перебувають на спільному утриманні батьків, про те батьками не досягнуто згоди щодо матеріального утримання батьком, який проживає окремо та в іншій державі.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Суд звертає увагу, що представником відповідача до матеріалів справи додано копії скріншотів із переказами ОСОБА_6 від ОСОБА_2 , зокрема: # 44632396 від 23 травня 2024 року в сумі 1000 євро (а.с. 38), # 42195006 від 12 березня 2024 року в сумі 500 євро (а.с. 41), # 41682713 від 26 лютого 2024 року в сумі 400 євро (а.с. 40), # 41596052 від 23 лютого 2024 року в сумі 100 євро (а.с. 38), з яких вбачається, що відповідач надсилав позивачці у місяць кошти в сумах майже аналогічних, а то й у більших, порівняно з заявленою позивачкою сумою аліментів.

З огляду на це, суд приходить до висновку, про наявність можливості у відповідача, сплачувати аліменти у заявленій позивачкою сумі.

При цьому суд зазначає, що нестабільність доходу відповідачем не доведена, а проживання за кордоном та понесення витрат на проживання, харчування та одяг, не звільняє відповідача від обов`язку по утриманню неповнолітніх дітей шляхом сплати аліментів.

Враховуючи те, що відповідач є особою працездатного віку, зважаючи на наявний обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Суд зазначає, що сума аліментів, заявлена позивачем не є завищеною, чи такою, що має надмірний характер. Заявлена сума буде забезпечувати необхідний та достатній рівень неповнолітніх дітей сторін, що відповідає загальному розумінню про належне їх забезпечення.

Відповідачем до суду не надано доказів неможливості надання матеріальної допомоги дітям у визначеному позивачкою розмірі.

Суд зазначає, що позивачка визначила у позовній заяві розмір аліментів у твердій грошовій сумі, скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 181 та статтею 184 СК України.

Отже, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 12000 грн (дванадцять тисяч гривень), щомісячно, починаючи з 20 травня 2024 року по день досягнення ними повноліття.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини 2 статті 184 СК України підлягає індексації в порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Таким чином, обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями статті 184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення.

Згідно зі статтею 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Розподіл судових витрат

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду звільнена на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 141, 259, 263-265, 430 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 12000 грн 00 коп. (дванадцять тисяч гривень), щомісячно, починаючи стягнення з 20 травня 2024 року, по день їх повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у сумі 1211 грн 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;

представник позивача: адвокат Новицький Єгор Андрійович, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ;

представник відповідача: адвокат Євтухова Тамара Дмитрівна, яка здійснює адвокатську діяльність індивідуально за адресою: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складений 17 червня 2024 року.

Суддя О.О. Шарова-Айдаєва