ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7381/24 Справа № 205/1877/23 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Дніпрі апеляційну скаргу Заступника керівника Донецької обласної прокуратури на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом Першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області до ОСОБА_1 , Дочірнього підприємства Ілліч-Агро Донбас Публічного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча про витребування земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2023 року Перший заступник керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області звернувся до суду з позовом, пред`явленим до ОСОБА_1 та ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», на предмет витребування від ОСОБА_1 та ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на користь Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, як власника, в силу ч.2 ст. 83 Земельного кодексу України, земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,0 га, кадастровий номер :03:000:0655, що розташована на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області, та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на вказану земельну ділянку, припинивши право оренди.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 12 березня 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Виконавчого комітету Сартанської селищної ради м. Маріуполя Донецької області Рогозною А.М. зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0655, площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів (номер запису про державну реєстрацію права власності 35944005).

Підставою для реєстрації права власності на земельну ділянку став, як зазначено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 1137-СГ від 02 березня 2020 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», яким ОСОБА_1 надано безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,000 га, у тому числі ріллі площею 2,000 га (кадастровий номер :03:000:0655) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів, та копія якого міститься у реєстраційній справі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до наданої Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області копії наказу з аналогічними реквізитами, тобто, номером та датою - наказом № 1137-СГ від 02 березня 2020 року «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки», яким ОСОБА_2 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області.

Тобто, зміст наказу № 1137-СГ від 02 березня 2020 року, фактично прийнятого Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області, не відповідає змісту наказу з тими ж реквізитами, що міститься у реєстраційній справі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0655.

Згідно з листом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 10-5-0.3-106/2-23 від 20 січня 2023 року ОСОБА_1 02 жовтня 219 року зверталася до Управління із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 4898-СГ від 02 жовтня 2019 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою», ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області.

У подальшому, Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області не приймалося ніяких наказів відносно ОСОБА_1 про затвердження проектної документації із надання у власність земельної ділянки, а наказ № 1137-СГ від 02 березня 2020 року було прийнято відносно іншої особи. Державою ніколи не ухвалювалося рішення про відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0655, вона вибула з державної власності поза волею власника.

21 квітня 2020 року спірна земельна ділянка була передана ОСОБА_1 в оренду відповідачеві ДП «Ілліч-Агро» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» строком на 10 років на підставі договору оренди землі № 109 від 21 квітня 2020 року, який було укладено між відповідачами ОСОБА_1 і ДП «Ілліч-Агро» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (номер запису про інше речове право 38894717).

Оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0655 вибула з власності держави поза її волею, вона може бути витребувана від добросовісного набувача. За наявності орендних відносин між відповідачами скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0655 без судового рішення про припинення права оренди земельної ділянки неможливе.

Зазначав, що наявні підстави для подання позовної заяви у даній справі в інтересах держави в особі Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, яка мала б здійснити захист прав на земельні ділянки, а нездійснення захисту компетентним органом полягає у тому, що Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області не вжила будь-яких заходів для витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння, однак, станом на сьогодні не заперечує проти представлення інтересів селищної ради в суді прокуратурою.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року у задоволенні позовних вимог Першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області до ОСОБА_1 ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про витребування земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, Заступник керівника Донецької обласної прокуратури звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у системі "ДОК ПРОФ" є тільки один Наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №1137-СГ від 02 березня 2020 року, а саме наказ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення, яким ОСОБА_2 відмовлено у затвердженні такого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1013, площею 2,0 га, розташованої на території Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області для особистого селянського господарства.

Крім того, факт ненадання ОСОБА_1 земельної ділянки підтверджується листами ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 19 грудня 2022 року №10-5-0.3-2265/2-22 та від 20 січня 2023 року №10-5-0.3-106/2-23, якими наголошено, що наказ про надання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 не приймався взагалі. Вказував, що відповідач ОСОБА_1 не довела, що нею отримувалась земельна ділянка, як і не довела правомірності набуття права власності на спірну земельну ділянку, чому суд першої інстанції не надав правової оцінки.

Належним чином завірена ГУ Держгеокадастру у Донецькій області копія наказу від 02 березня 2020 року за №1137-СГ надавалася позивачем суду першої інстанції, яка виготовлена з електронного документу, що міститься в системі ДОК ПРОФ, а іншого наказу від цієї дати та за цим номером в системі немає, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Також апелянт зазначив, що суд першої інстанції засновував рішення на припущеннях, зокрема, не обґрунтовано, яким чином різні за змістом та правовою природою копії наказу про надання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , та відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_3 можуть бути доказом існування обох наказів, коли наказ щодо ОСОБА_1 , на думку позивача, є підробленим, виходячи з того, що замість підпису в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Донецькій області міститься засвідчення невідомої особи та накази з одним номером, датою та посекундною відміткою на штрих-коді фізично не можуть існувати.

Також судом не взято до уваги той факт, що ОСОБА_1 із заявою про затвердження проекту землеустрою до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області не зверталась, що є одним з важливих кроків на шляху до отримання рішення органу про передачу земельної ділянки у власність. На думку апелянта, за цей час могли бути вчинені незаконні дії, спрямовані на фізичне відтворення неіснуючих наказів, нанесення штрих-кодів, зокрема, за допомогою комп`ютерної техніки, з метою вчинення подальших незаконних реєстраційних дій.

Апелянт зазначає, що з метою доведення своїх позовних вимог, за відсутності можливості отримання паперової реєстраційної справи, яка залишилась у м. Маріуполі Донецької області, що наразі є тимчасово окупованою територією України, позивач встановив наявність незаконної реєстрації речових прав на земельну ділянку за ОСОБА_1 саме з електронної версії реєстраційної справи, яка доступна в Реєстрі речових прав на нерухоме майно, яка надана позивачем суду першої інстанції. Однак таких доказів суд першої інстанції до уваги не прийняв, безпідставно відмовивши у задоволенні позовних вимог.

30 липня 2024 року ДП Ілліч-Агро Донбас ПАТ Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, скориставшись своїм правом, передбаченим ст 360 ЦПК України, подало відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просило залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказувало, що прокурор, не дочекавшись закінчення розслідування за відкритими кримінальними провадженнями, в яких встановлюється факт підробки наказу від 02 березня 2020 року за №1137-СГ, передчасно подав позов, спираючись на вже існуючу в прокуратурі Донецької області судову практику, намагаючись довести свою позицію, не зібравши достатні та належні докази та не дослідивши усіх обставин справи, у тому числі щодо дій, які вчиняв державний орган. Зазначало, що реєстрація права власності на підставі засвідченої копії наказу №11372-СГ від 02 березня 2020 року не суперечила чинному законодавству, і тим більше не є доказом підробки. Звертало увагу, що ОСОБА_1 отримала право власності на земельну ділянку на підставі документів, які видав уповноважений на те державний орган, та не мала підстав для сумнівів у законності отримання земельної ділянки. Вказувало, що право власності як і право користування є непорушним.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 жовтня 2019 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до Управління із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, яке того ж дня було зареєстровано ГУ Держгеокадастру у Донецькій області за №Г-6651/0/36-19 (а.с.49 Том І).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №4898-СГ від 2 жовтня 2019 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів, орієнтовний розмір 2,0000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с.48,237 Том І).

Наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області № 1137-СГ від 02 березня 2020 року було затверджено документацію із землеустрою та надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0655, площею 2,0000 га сільськогосподарського призначення без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів, без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства (а.с.17 Том І).

Водночас, наказом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 1137-СГ від 02 березня 2020 року «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки», ОСОБА_2 було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області, розмір земельної ділянки 2,0 га, кадастровий номер :01:000:1013 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні цієї земельної ділянки у власність (а.с.16 Том І).

Рішенням державного реєстратора Виконавчого комітету Сартанської селищної ради м. Маріуполь Донецької області Рогозною А.М. від 12 березня 2020 року право власності на зазначену спірну земельну кадастровий номер :03:000:0655 зареєстровано за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.14 Том І).

21 квітня 2020 року між ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі № 109, за умовами якого остання передала ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» в платне користування земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0655 для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, строком на 10 років. Актом прийому-передачі земельної ділянки від 21 квітня 2020 ркоу спірна земельна ділянка передана ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» в оренду для фактичного користування (а.с.19-25 Том І).

Рішенням державного реєстратора юридичного департаменту Маріупольської міської ради Донецької області Корешковою А.П. від 24 жовтня 2020 року право оренди ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про інше речове право 38894717) (а.с.15 Том І).

ДП «Ілліч-Агро Донбас» 13 квітня 2022 року звернулося із заявою про вчинення кримінального правопорушення до ГУ Національно поліції України та СБУ у зв`язку з тим, що в результаті бойових дій втратили доступ до офісу, в якому знаходилися всі установчі документи підприємства, печатка, штампи, всі дозволи, ліцензії та інша розпорядча документація, відомості про що були внесені 07 червня 2022 року до ЄРДР за №0001220 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 438 КК України, а 01 лютого 2023 року за №0000003 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 358 КК України (а.с.113, 131 Том І).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із презумпції правомірності набуття права власності та із того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували підробку документів, на підставі яких ОСОБА_1 було надано земельну ділянку у власність та здійснено державну реєстрацію на спірну земельну ділянку.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, права власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 2 стаття 373 ЦК України встановлено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Частиною 4 статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Частиною 1 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст. 116 ЗК України).

Зі змісту ст.116 ЗК України вбачається, що наявність рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність визначається в якості обов`язкової передумови для подальшого отримання прав власності на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлена судом.

Правовою підставою для державної реєстрації 12 березня 2020 року державним реєстратором Виконавчого комітету Сартанської селищної ради м. Маріуполь Донецької області права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0655 площею 2,0000 га за ОСОБА_1 був наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 02 березня 2020 року № 1137-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення».

Звертаючись до суду із позовом прокурор наголошував на тому, що державними органами не приймалося рішення щодо передачі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0655 у власність ОСОБА_1 , а наказ під № 1137-СГ від 02 березня 2020 року було прийнято відносно іншої особи.

Як зазначалось вище, матеріали справи містять дві копії наказів ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 02 березня 2020 року, зареєстровані під одним номером № 1137-СГ від 02 березня 2020 року та мають різний зміст.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції та вважає, що наявність двох наказів під одним номером і з різними текстами, не доводить недійсність якогось із цих документів.

З наданих копій зазначеного наказу вбачається, що обидва вони видані Головним управління Держгеокадастру у Донецькій області в м.Краматорську за підписом в.о.начальника ОСОБА_4 та внесені до електронної системи, що підтверджується штрих кодами на зазначених документах. Номер документа та його дата прийняття на печатному тексті в обох текстах дописані ручкою.

На час видання наказу про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки (02 березня 2020 року) уповноваженим органом розпоряджатись нею виступало Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області (ч. 4 ст. 122 ЗК України у редакції на час спірних відносин), а з 28 січня 2021 року, за наказом №26-ОТГ від 28 січня 2021 року, розпорядження спірною земельною ділянкою здійснюється Мангушською селищною радою Маріупольського району Донецької області.

Таким чином судом першої інстанції вірно встановлено, що від імені уповноваженого державного органу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області видано два накази під одним номером, але з різними текстами. Доказів того, що один із них є підробним чи визнаний недійсним не надано апелянтом як в суді першої інстанції, так і при розгляді його апеляційної скарги.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року, викладені в справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) та постанови Верховного Суду від 15 квітня 2020 року в справі № 373/1810/16-ц (провадження № 61-13700св19), де вказано, що необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку за певних обставин має бути рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, які діють від імені власника, про передання у власність земельної ділянки.

У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 139/997/21 (провадження № 61-12898св22),наведеній в касаційній скарзі, зазначено, що законодавчо визначений порядок набуття права власності громадянами на земельну ділянку із земель державної та комунальної власності потребує наявності, з одного боку, волевиявлення осіб до отримання земельної ділянки у формі подання заяви, з іншого - прийняття рішення про її передачу органом державної влади або місцевого самоврядування. Тож відсутність волевиявлення територіальної громади на передачу земельної ділянки є порушенням чинного законодавства. Право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, можливе розпорядження спірним нерухомим майном. Отже, у випадку, якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційним позовом).

Згідно з вимогами статті 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У цій справі відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції не врахував наведені заявником висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, адже не встановлено обставин, що Головне управління Держгеокадастру в Донецькій області не розглядало питання про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 та що реєстрація права власності на спірну земельну ділянку була вчинена на підставі підробленого (неіснуючого) наказу Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області від 02 березня 2020 року № 1137-СГ. Тому такі доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не може прийняти.

Також колегія суддів наголошує, що нормами Земельного кодексу встановлено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує це право, та його державної реєстрації.

Присвоєння кадастрового номера це обов`язкова складова процесу приватизації, оформлення прав власності, врегулювання договірних відносин, що здійснюється шляхом державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Кадастровий номер присвоюється земельній ділянці незалежно від форми власності за заявою особи, яка оформлює технічну документацію на відповідну земельну ділянку.

В наказі про надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,0000га зазначено кадастровий номер. Тобто земельна ділянка була сформована і була об`єктом цивільних прав, зареєстрована в Державному реєстрі на праві власності за ОСОБА_1 , і ніщо не вказує на те, що зазначена земельна ділянка виділялася ще комусь того ж дня. Таким чином лист Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про те, що ним не приймалося рішення щодо надання у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 , не свідчить про те, що саме зазначений наказ є підробним чи недійсним.

Колегія суддів наголошує, що саме вирок у кримінальних справах, порушених за заявою ДП Ілліч-Агро Донбас, в силу ч.6 ст. 82 ЦПК України, буде належним та об`єктивним доказом підроблення документу, оскільки за таке правопорушення передбачається лише кримінальна відповідальність, що вірно зазначено судом першої інстанції.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив із презумпції правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття, що відповідає положенням ст. 328 ЗК України та узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18.

Посилання апелянта на те, що реєстрація права власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0655 за ОСОБА_1 , була вчинена на підставі підробленого (неіснуючого) наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, тобто, що ця ділянка вибула з володіння власника не з його волі не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Процедура державної реєстрації земельної ділянки визначена Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі - Порядок № 1051).

Відповідно до пункту 107 Порядку № 1051 (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється, зокрема, за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи (пункт 109 Порядку № 1051).

Пункт 110 Порядку № 1051 передбачає, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації); електронний документ.

Після прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про затвердження документації із землеустрою, яка є підставою для державної реєстрації земельної ділянки, та надання Держгеокадастру або його територіальному органові відповідно до компетенції засвідченої копії такого рішення Державний кадастровий реєстратор протягом двох робочих днів з моменту її отримання вносить відповідні відомості до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі.

До поземельної книги в паперовій формі додається засвідчена копія рішення, яке є підставою для внесення відомостей до неї (пунктом 112 Порядку № 1051).

Пунктом 113 Порядку № 1051 встановлено, що Державний кадастровий реєстратор в день отримання інформації про зареєстровані речові права на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносить відомості про власників, користувачів земельної ділянки відповідно до даних зазначеного Реєстру до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі.

Поземельна книга щодо земельної ділянки з кадастровим номером 030000655 містить відомості щодо ознайомлення ОСОБА_1 із записами в ній, а також про право власності ОСОБА_1 та про право ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча» на оренду земельної ділянки (а.с. 144-168 Том І).

Колегія суддів відзначає, що матеріали справи не містять роздрукованого із системи електронного документообігу «ДОК ПРОФ» наказу Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області зі змістом, який спростовує затвердження проєкту землеустрою щодо відведення та надання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки з кадастровим номером 030000655, площею 2,0 га, сільськогосподарського призначення без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області та підтверджує підроблення такого документа.

Суд першої інстанції вірно виснував, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами незаконність та безпідставність вибуття з державної власності в особі територіальної громади Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,0 га з кадастровим номером 030000655, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1

Безпідставними є доводи апеляційної скарги і про те, що суд першої інстанції встановив суттєві обставини на підставі недопустимих доказів, а саме припущеннях, адже, заявляючи позовні вимоги та обґрунтовуючи їх підробкою наказу ГУ Держгеокадастру в Донецькій області від 02 березня 2020 року за №1137-СГ, саме позивач засновувався на таких припущеннях, які не підтверджені належними доказами, як то вироком у кримінальній справі, де встановлено таке підроблення цього документу, тощо.

Колегія суддів також зазначає, що інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами незаконність та безпідставність вибуття з державної власності в особі територіальної громади Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2 га з кадастровим номером 030000655, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 .

Тотожні висновки з аналогічного спору зробив Верховний Суд у своїй постанові від 06 серпня 2024 року у справі №205/2120/23, які колегія суддів і застосовані, в силу вимог ст. 263 ЦПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути,9, визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Донецької обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна