Справа № 727/7142/24
Провадження № 2-о/727/337/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

11 листопада 2024 року

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді - Бойко М.Є.,

за участю секретаря судового засідання - Васківчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Чернівці, заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Довженко О.В., заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту спільного проживання, самостійного виховання та утримання дитини батьком,

встановив:

У провадженні суду перебуває справа за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Довженко О.В., заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту спільного проживання, самостійного виховання та утримання дитини батьком.

В обґрунтування своїх вимог заявник вказав наступне.

14.06.2013 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб в Комунарському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 394, який розірвано рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2021 року. Від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про його народження Серії НОМЕР_1 , виданим повторно 24.02.2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України заявник разом з сином ОСОБА_3 влітку 2023 року були взяті на облік внутрішньо переміщених осіб за адресою: АДРЕСА_1 . З 01.09.2023 року ОСОБА_3 навчається у 4-А класі Чернівецького ліцею № 13 Чернівецької міської ради та проживає разом із батьком, який самостійно займається вихованням та утриманням дитини, забезпечує її матеріально, піклується про неї, контролює стан здоров`я та цікавиться успіхами, а також створив всі належні умови для проживання та розвитку сина. Колишня дружина заявника ОСОБА_2 на даний час не має можливості займатись вихованням та утриманням дитини у зв`язку із браком часу, будівництвом особистого життя, крім того вона зареєстрована та залишається проживати в м. Запоріжжі, а тому він просить суд встановити факт самостійного виховання та утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також факт проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 липня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Довженко О.В., заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про встановлення факту спільного проживання, самостійного виховання та утримання дитини батьком.

Ухвалою суду від 11.09.2024 року до участі у справі в якості заінтересованої особи залучено ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25.09.2024 року представник заінтересованої особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 подав до суду відзив на заяву ОСОБА_1 , в якому зазначив, що підстав для встановлення факту, що ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_3 не має.

У ході розгляду справи судом заявник та його представник - адвокат Довженко О.В. заяву підтримали з підстав, у ній зазначених та просили її задовольнити.

В судове засідання 11.11.2024 року учасники справи не з`явилися.

Адвокат Довженко О.В. подав до суду письмову заяву, в якій просив судовий розгляд справи без його участі та без участі заявника.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, а також вказала, що заявлені ОСОБА_1 вимоги вона визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення судом.

Представник заінтересованої особи: Служби у справах дітей Чернівецької міської ради письмово просила проводити розгляд заяви без її участі.

Представник заінтересованої особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання також не з`явився, подавши до суду заяву, в якій просить його проводити в його відсутність.

За таких обставин, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судове засідання 11.11.2024 року проводилось без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи № 727/7142/24, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано ( а.с.15).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 24.02.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 11. липня 2014 року народився ОСОБА_3 , батьком якого є ОСОБА_1 , а матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 14).

З довідки від 02.08.2023 року № 7726- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та довідки від 22.08.2023 року, виданої головою правління ОСББ «Ентузіастів 11», вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 фактично проживають/перебувають за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с.а.с.9,11).

Відповідно до довідки Чернівецького ліцею №13 Чернівецької міської ради від 23.08.2023 року № 461 ОСОБА_3 дійсно навчається в 4-А класі Чернівецького ліцею №13 Чернівецької міської ради ( а.с.19).

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади № 2024/004539601 від 06.05.2024 року ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ( а.с.12)

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначив, що йому необхідно встановити факти самостійного виховання та утримання дитини, а також факт її проживання із батьком для здійснення заходів щодо лікування сина, його оздоровлення, безперешкодного переміщення заявника з дитиною по країні, можливої зміни місця мешкання, а також з метою оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги .

Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено частиною першою ст.315 ЦПК України, який не є вичерпним.

Згідно з частиною другою ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі №320/948/18 виснувано, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

У справі, яка є предметом перегляду, заявник просить встановити факт проживання, самостійного виховання та утримання дитини. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує та утримує дитину.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється СК України.

Частиною першою ст.121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини грунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122 та 125 цього Кодексу (визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою).

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою ст.157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у ст.ст.150,151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, необхідні для виховання дитини.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст.15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

У частині четвертій ст.15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (ст.164 СК України).

За таких обставин, із настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою ст.15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

Частиною першою ст.152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої ст.155 СК України, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У цій справі заявник просить установити факт самостійного виховання та утримання ним дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.

Так, у ст.165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Із огляду на зазначене вбачається, що у цій справі наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні та утриманні дитини та/або ухилення від участі у вихованні та утриманні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята cт.19 СК України).

Доведення факту одноосібного виховання та утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання та утримання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Факт самостійного виховання та утримання малолітнього сина батьком не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованої особи щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, а визначена частиною першою ст.15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання та утримання дитини, то факт одноосібного виховання та утримання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання та утримання дитини.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Зазначене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22.

Відповідно до частини четвертої ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

За положеннями частини першої ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з частиною першою ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Із викладеного вище вбачається, що встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком малолітньої дитини, а також - місця проживання малолітньої дитини разом із батьком не підлягають судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки існує спір про право щодо участі у вихованні й утриманні дитини, щодо місця її проживання, приймаючи до уваги існування загрози порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дитини, щодо визначення місця її проживання. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, у тому числі, обов`язків виховання і утримання дитини, обов`язків визначення місця її проживання, то ці питання не можуть з`ясовуватися безвідносно до дій другого з батьків, а тому можуть вирішуватися у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні.

Підсумовуючи викладене вище, факт самостійного виховання та утримання малолітньої дитини батьком, вимога встановлення факту місця проживання малолітньої дитини разом із батьком не можуть розглядатися та бути встановленими, визначеними за правилами окремого провадження

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Отже, враховуючи, що під час розгляду справи у порядку окремого провадження про встановлення факту спільного проживання, самостійного виховання та утримання дитини батьком, виник спір про право, який не може бути встановлений за правилами окремого провадження, а лише в порядку позовного провадження, суд дійшов висновку про необхідність залишення заяви без розгляду.

На підставі викладеного та, керуючись ч. 6 ст. 294, ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Довженко О.В., заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту спільного проживання, самостійного виховання та утримання дитини батьком залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику право звернення до суду з позовом на загальних підставах.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, яка подається протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали складено 13.11.2024 року.

Суддя Бойко М.Є.