Постанова

Іменем України

12 листопада 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/16442/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва

від 03 липня 2024 року

в складі судді Ішуніної Л. М.

у цивільній справі №760/14237/22 Солом'янського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

У С Т А Н О В И В:

В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ в частині притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади оператора комп`ютерного набору ІІ категорії відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №799 о/с від 24 травня 2022 року в частині її звільнення з займаної посади оператора комп`ютерного набору ІІ категорії відділу моніторингу та аналітичного;

- поновити її на посаді оператора комп`ютерного набору ІІ категорії відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції з 25 травня 2022 року;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 травня 2022 року по день ухвалення судом рішення про поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 25.03.2019 вона була прийнята на посаду оператора комп`ютерного набору ІІ категорії відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції. Наказом Департаменту патрульної поліції від 24.05.2022 її було звільнено із займаної посади на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - прогул без поважних причин.

Вказувала, що наказ про її звільнення є протиправним, прийнятим з порушенням порядку процедури проведення службового розслідування, оскільки на робочому місці протягом березня-травня 2022 року вона була відсутня з поважних причин, так як вона, перебуваючи 24.02.2022 у м. Маріуполь, після початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України, повідомила безпосередньо керівника відділу, заступнику начальника управління патрульної поліції в Донецькій області Скрипника Р. А. та поцікавилась чи приїжджати на роботу, однак відповіді не отримала. У подальшому, їй зателефонував заступник та поцікавився чи може вона виїхати з міста, оскільки евакуація співробітників організовуватись не буде, на що вона повідомила, що виїхати немає можливості через тяжку ситуацію в місті, а саме через відсутність діючого залізничного чи будь-якого транспорту. В подальшому з м. Маріуполь також не було можливості виїхати через відсутність зв'язку та вуличні танкові бої.

Вказувала, що лише 28.05.2022 їй вдалося виїхати з м. Маріуполя у м. Бердянськ, після чого, вона повідомила відділ кадрів про те, що вона на зв`язку, в ході розмови дізналася, що вона вже звільнена та їй необхідно повідомити керівника ОСОБА_2 про те, що вона виїхала, щоб він допоміг їй поновитися на роботі. 10 червня 2022 року вона прибула до м. Запоріжжя та повідомила свого керівника ОСОБА_2 про те, що перебуває на підконтрольній Україні території. 13 червня 2022 року вона вже приїхала до м. Вінниця, де залишилася та зареєструвалася, як внутрішньо переміщена особа.

Також вказувала, що 17.06.2022 з нею зв`язався представник Департаменту патрульної поліції та запросив на співбесіду в м. Київ з приводу поновлення на роботі. 22.06.2022 вона приїхала на співбесіду та проходження поліграфу, після чого, їй повідомили, що після закінчення перевірки зв`яжуться з нею. Проте, на момент звернення до суду з даним позовом, її так і не було поновлено на роботі.

Зазначила, що середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 травня 2022 року по день ухвалення рішення за цим позовом необхідно розраховувати, виходячи з її середньоденного заробітку в розмірі 540,99 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 липня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції від 24 травня 2022 року №799 о/с по особовому складу в частині звільнення по Управлінню патрульної поліції в Донецькій області ОСОБА_1 , оператора комп`ютерного набору ІІ категорії відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді оператора комп`ютерного набору ІІ категорії відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції з 24 травня 2022 року.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 295 954 грн 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що на думку відповідача, в розумінні ч. 3 ст. 82 ЦПК України загальновідомими обставинами можна визнати лише початок 24.02.2022 безпосередньої збройної військової агресії РФ проти України та введення воєнного стану у зв`язку з цим на всій території України. Натомість суд першої інстанції встановив обставини того, що є загальновідомим факт про активні бойові дії та тимчасову окупацію територій на півдні України, в тому числі м. Маріуполь.

Вказував, що попри відсутність позивачки на робочому місці в умовах воєнного стану працівники Управління патрульної поліції в Донецькій області продовжували виконання посадових (функціональних) обов`язків у місті Львові.

Вважав, що за таких обставин поважність причин відсутності на робочому місці підлягала ретельному доведенню з боку позивачки в силу принципу змагальності сторін, тоді як суд першої інстанції обмежився лише встановленням факту перебування ОСОБА_1 в м. Маріуполь станом на 24.02.2022, як на поважну причину відсутності на роботі, що спричинило ухвалення необґрунтованого рішення.

Щодо здійсненого судом розподілу витрат зазначив, що 12 000 грн витрат на професійну правничу допомогу не відповідають складності справи та комплексу наданих адвокатських послуг.

За наведених обставин просив скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 03.07.2024 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача - Шуміленко С. М. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Позивачка, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивачки.

Колегія суддів дослідила матеріали справи, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 , наказом ДПП від 18 березня 2019 року № 186 о/с прийнято на посаду оператора комп`ютерного набору ІІ категорії відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції.

24 травня 2022 року наказом по особовому складу № НОМЕР_1 о/с ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади з 24 травня 2022 року відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України (прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин).

Підставою для винесення зазначеного наказу слугувала доповідна записка заступника начальника управління - начальника відділу чергової служби Управління патрульної поліції в Донецькій області підполковника поліції ОСОБА_2 від 03 травня 2022 року № 13/41/37/03-2022.

Зі змісту вказаної записки вбачається, що до ОСОБА_2 надійшов рапорт інспектора відділу кадрового забезпечення УПП в Донецькій області ДПП старшого лейтенанта поліції Роднової М. В. про те, що у період з 25 квітня 2022 року по 29 квітня 2022 року, а також з 02 травня 2022 року по 03 травня 2022 року були відсутні на робочому місці без поважних причин працівники, в тому числі, оператор комп`ютерного набору ІІ категорії відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 .

За фактом відсутності на службі вказаних працівників, старшим інспектором відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП в Донецькій області ДПП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3, у присутності заступника начальника управління - начальника відділу чергової служби УПП в Донецькій області ДПП підполковника поліції ОСОБА_2, начальника сектору озброєння УПП в Донецькій області ДПП майора поліції ОСОБА_4, та поліцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону УПП в Донецькій області ДПП сержанта поліції ОСОБА_5 складено акти про відсутність на службі працівників, в тому числі, ОСОБА_1 за кожен день відсутності у період з 25 квітня 2022 року по 29 квітня 2022 року, а також з 02 травня 2022 року по 03 травня 2022 року.

Відповідно до актів про відсутність на робочому місці в умовах дії воєнного стану оператор комп`ютерного набору ІІ категорії відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Ковальова В. В. від 25 квітня 2022 року, 26 квітня 2022 року, 27 квітня 2022 року, 28 квітня 2022 року, 29 квітня 2022 року, 02 травня 2022 року та 03 травня 2022 року була відсутня на робочому місці без поважних причин з 09-00 год. до 18-00 год. у приміщенні Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, розташованого за адресою: м. Львів, вул. Перфецького, 19.

Разом з тим, судом установлено, що позивач працювала в Управлінні патрульної поліції Донецької області Департаменту патрульної поліції та її робоче місце знаходилось у м. Маріуполь.

Зазначені обставини визнаються учасниками та відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду, що перебування позивача на момент початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України у м. Маріуполь, яке з першого дня перебувало під масованими обстрілами та в якому велись активні бойові дії, тобто існувала постійна небезпека для життя і здоров`я позивача є поважною причиною відсутності на роботі. Зокрема, позивачем було зазначено про те, що вона не мала можливості виїхати з міста до 28 травня 2022 року у зв`язку з активними бойовими діями, відсутністю зв`язку та будь-яких комунікацій у місті, на противагу чому, відповідачем не було суду надано доказів, що ним організовувались заходи для безпечної евакуації працівників з міста. Крім того, в актах про відсутність на робочому місці відповідачем зазначено, що позивачка була відсутня на робочому місці, розташованому за адресою: м. Львів, вул. Перфецького, 19 , однак доказів, що останню було повідомлено про зміну місцезнаходження її робочого місця суду надано не було.

З огляду на викладене, доводи скаржника про те, що інші працівники УПП у Донецькій області виконували посадові обов`язки у м. Львів не вказують на законність звільнення ОСОБА_1 через прогул. Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції обмежився встановленим фактом перебування позивача в м. Маріуполі у періоди її відсутності на роботі відхиляються колегією суддів, оскільки відповідач визнавав та не заперечував таких обставин справи, на які посилалася ОСОБА_1 .

Також судом установлено, що в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач звертався до позивача з проханням надати письмові пояснення щодо поважності причин відсутності на роботі з 25 квітня 2022 року по 29 квітня 2022 року, а також з 02 травня 2022 року по 03 травня 2022 року як засобами поштового зв`язку, так і засобами телефонного зв`язку або через месенджери, тобто ним було порушено гарантію для працівника щодо захисту його законних прав та інтересів.

Суд першої інстанції, встановивши вищенаведені обставини, застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини та правові висновки Верховного Суду щодо застосування цих же норм матеріального права, а також врахувавши, що при звільненні працівника за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України необхідним є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі, та, установивши поважність причин відсутності ОСОБА_1 на робочому місці роботі, дійшов вірного висновку про порушення роботодавцем вимог трудового законодавства, а відтак і наявність правових підстав для скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 та поновлення її на роботі.

У відповідності до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів також погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 295 954,80 грн. Так, у тексті апеляційної скарги немає жодного аргументу щодо незгоди з розміром, яку стягнув суд із відповідача.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не враховано співмірність складності справи наданим адвокатським послугам не знаходять свого підтвердження, адже з тексту мотивувальної частини оскаржуваного рішення вбачається, що судом детально описано комплекс виконаних адвокатом робіт, враховано співмірність із складністю розгляду справи та задоволено 12 000 грн витрат на професійну правничу допомогу із 30 000 грн, які просила позивачка. При цьому, апеляційна скарга не містить мотивів щодо незгоди саме із визначеним судом розміром витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12 000 грн.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, які просила стягнути із відповідача ОСОБА_1 у розмірі 20 000 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 вересня 2022 року між Адвокатським об`єднанням «Щиглов і Партнери» в особі партнера Руденка А. О. та ОСОБА_1 було укладеного договір №19/09/22 про надання правової допомоги, відповідно до якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, Адвокатське об`єднання в особі його адвокатів та співробітників зобов`язується надати клієнту визначені цим договором юридичні послуги (правову допомогу) щодо захисту інтересів, прав та свобод останнього у судовій справі щодо поновлення клієнта на посаді опар тора комп`ютерного набору ІІ категорії відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 5.1 договору, плата за наданні Адвокатським об`єднанням послуги за цим договором встановлюється відповідно до виставлених останнім актів наданих послуг згідно переліку вартості послуг зазначених у додатку № 1, що є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно з Актом №2 наданих послуг від 17 вересня 2024 року, підписаним між Адвокатським об`єднанням «Щиглов і Партнери» в особі партнера Руденка А. О. та ОСОБА_1 , були надані такі юридичні послуги, передбачені договором: написання та подання відзиву на апеляційну скаргу - 8 год. (16 000 грн); написання та подання заяви про відшкодування витрат за надану професійну правничу допомогу - 1 год. (2 000 грн); прийняття участі у судовому засіданні - 1 год. (2 000 грн). Сторони договору погодили, що загальна вартість наданих юридичних послуг становить 20 000 грн.

Колегія суддів зазначає, що законом не передбачено можливості стягнення витрат за написання та подання заяви про відшкодування витрат за надану професійну правничу допомогу. Крім того, така послуга фактично є дублюванням послуги написання відзиву і подавалось разом з відзивом. Аналогічно відсутні підстави для стягнення витрат за участь у судових засіданнях апеляційного суду, адже у єдине судове засідання у Київському апеляційному суді - 12.11.2024 представник ОСОБА_1 не з`явився.

Щодо написання та подання відзиву на апеляційну скаргу, вартістю 16 000 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача заперечував проти заявленого представником позивача розміру витрат на правову допомогу, мотивуючи тим, що такі витрати є неспівмірними зі складністю справи, а 8 годин на складання відзиву адвокатом - фахівцем у галузі праві, який готував позов та приймав участь під час розгляду справи судом першої інстанції, не відповідають критерію реальності.

Колегія суддів погоджується із такими запереченнями представника відповідача та з урахуванням критерію співмірності зазначених витрат зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у апеляційному суді, реальністю таких витрат та розумності їхнього розміру, приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу позивачеві належить компенсувати в сумі 2 000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 03 липня 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2024 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська