КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/5721/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката Сайчишина Анатолія Івановича, який діє інтересах ОСОБА_1 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Фінагеєвої І.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Боярської міської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, -

встановив:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування.

Вимоги позову мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла свекруха позивачки - ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне їй майно, що складається з 11/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

02 грудня 1997 року ОСОБА_2 склала заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Стратілатом П.І. і зареєстрований в реєстрі за №2115, згідно якого ОСОБА_2 заповідала належні їй на праві власності 11/50 частин житлового будинку своєму сину ОСОБА_3 .

14 грудня 2009 року ОСОБА_2 склала заповіт, що посвідчений секретарем виконавчого комітету Мотовилівськослобідської сільської ради народних депутатів Фастівського району Київської області і зареєстрований в реєстрі за №29, згідно якого ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не було, та з чого не складалось і взагалі все, що буде їй належати на день смерті заповідала своєму сину ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняв її син ОСОБА_3 на підставі частини 3 статті 1268 ЦК України, але юридично не оформив свої спадкові права.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. За життя заповіту не склав, відтак позивачка як спадкоємиця першої черги, отримала право на спадкування.

З метою оформлення права на спадщину позивачка звернулась із заявою від 13 жовтня 2022 року до приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Сергеєвої А.В., яка відкрила спадкову справу №52/2022 у спадковому реєстрі, однак постановою від 13 жовтня 2022 року №230/02-31 відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на 11/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що позивачкою не подано документів, що підтверджують право власності ОСОБА_3 на вказане нерухоме майно.

Мотивуючи наведеним, просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 11/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Сайчишиним А.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на необґрунтованість ухваленого рішення, порушення норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняв її син - ОСОБА_3 на підставі частини 3 статті 1268 ЦК України, але юридично не оформив свої спадкові права.

За життя ОСОБА_3 заповіту не склав, відтак право спадкування за законом отримала позивачка, як дружина спадкодавця і єдина спадкоємиця першої черги.

Судом першої інстанції не було повно і всебічно взято всі обставини судової справи, оскільки при ухваленні оскаржуваного рішення, судом не взято до уваги витяг із спадкового реєстру від 27 листопада 2023 року №74904483 про те, що після смерті ОСОБА_2 відсутні відомості про відкриті спадкові справи, а також довідки Мотовилівськослобідського старостинського округу від 04 квітня 2023 року №16, від 04 квітня 2023 року №17, від 14 листопада 2022 року №164, які свідчать про те, що ОСОБА_1 є дружиною спадкодавця і єдиною спадкоємницею першої черги.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2024 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким вимоги позову задовольнити.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від адвоката Сайчишина А.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшла заява, у якій представник подану апеляційну скаргу підтримав, просив справу розглядати за його відсутності.

Представник Боярської міської ради Київської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомляв.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що позивачка не надала доказів того, що у померлої ОСОБА_2 немає інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, доказів того, що заповіт, складений на ім`я ОСОБА_3 , є чинним та не був скасований. Також суд вказав, що позбавлений можливості з`ясувати обсяг спадкового майна, перевірити коло спадкоємців ОСОБА_2 чи їх відсутність, чинність заповіту та безумовне право виключно ОСОБА_3 на спадщину після смерті матері.

З матеріалів справи установлено, що 02 грудня 1997 року ОСОБА_2 склала заповіт, згідно даних якого належні їй на праві власності 11/50 частин будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , заповіла сину ОСОБА_3 (а.с. 14).

14 грудня 2009 року ОСОБА_2 склала заповіт, згідно змісту якого все майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, заповіла ОСОБА_3 (а.с 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується даними свідоцтва про смерть № НОМЕР_1 (а.с. 11).

Відповідно до даних довідки №164 від 14 листопада 2022 року, виданої старостою Мотовилівськослобідського старостинського округу, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована та проживала до дня смерті за адресою: АДРЕСА_2 . На день її смерті в цьому ж будинку разом з нею проживали та були зареєстровані: невістка - ОСОБА_1 , зареєстрована; син - ОСОБА_3 , проживав за цією адресою без реєстрації (а.с. 16).

Згідно даних довідки №16 від 04 квітня 2023 року убачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 , але не був зареєстрований. На день його смерті за цією адресою була зареєстрована ОСОБА_1 . Спадкодавець на момент смерті перебував у шлюбі з ОСОБА_1 . Батьки спадкодавця на дату його смерті померли. Спадкове майно не заповідане (а.с. 17).

Згідно даних свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 04 січня 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб (а.с. 12, 52).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується даними свідоцтва про смерть НОМЕР_3 (а.с. 13, 48).

21 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Сергеєвої А.В. із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3

13 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Сергеєвої А.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 та складається із 11/50 частин у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 (а.с.8).

Постановою приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Сергеєвої А.В. від 13 жовтня 2022 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 11/50 частин у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не подано належним чином оформлені документи, що підтверджують право власності ОСОБА_3 на вказане нерухоме майно.

Згідно даних інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №327333577 від 29 березня 2023 року убачається, що частини будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування належить ОСОБА_4 ; 11/50 частин вказаного будинку на підставі рішення Києво-Святошинського районного народного суду Київської області від 19 лютого 1981 року належить ОСОБА_2 ; 7/25 частин будинку на підставі договору дарування належить ОСОБА_5 (а.с. 23).

Згідно даних листа приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області від 23 жовтня 2023 року №372/01-16 убачається, що у матеріалах спадкової справи відсутня інформація, щодо осіб, які були зареєстровані та/або проживали із спадкодавцем на момент смерті, а отже встановити коло спадкоємців неможливо (а.с. 46).

Згідно даних витягу №8 від 19 жовтня 2023 року убачається, що 13 травня 1978 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб, який 13 травня 1987 року розірвано (а.с. 55-56).

Відповідно до даних повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану №4 від 21 липня 2022 року убачається, що на момент розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 наявні відомості про одну неповнолітню дитину (а.с. 57-58 зворот).

Відповідно до даних витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №0 від 21 липня 2022 року ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьком дитини значиться ОСОБА_3 , матір`ю - ОСОБА_7 (а.с. 67-67 зворот).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина 1 статті 1235 ЦК України).

Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини (частина 3 статті 1235 ЦК України).

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Звертаючись до суду із позовом позивачка посилалась на те, що вона є єдиною спадкоємицею першої черги після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , який на підставі заповіту є спадкоємцем майна, що залишилось після смерті ОСОБА_2 Позов пред`явлено до відповідача - Боярської міської ради.

Верховний Суд у справі № 922/527/23 зазначав про те, що згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 18 березня 2020 року зі справи №129/1033/13-ц, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Апеляційний суд акцентує, що позивач як особа, яка вважає, що її право порушено, самостійно визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладений на суд. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Проте позивачка, вказуючи про відсутність інших осіб, які можуть мати право на спадщину, не підтверджує вказану обставину належними та допустимими доказами.

Зокрема, суд першої інстанції правильно вказав про відсутність відомостей про коло спадкоємців ОСОБА_2 , клопотань про витребування даних щодо спадкової справи не заявлено ані в суді першої інстанції, ані на стадії апеляційного перегляду. При цьому, позивачка, діючи в особі представника, на власний розсуд розпоряджаючись наданими їй процесуальними правами, подала заяви про розгляд справи за її відсутності в обох інстанціях.

Окрім того, апеляційний суд звертає уваги на відсутність даних щодо ОСОБА_8 , відповідно до даних витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №0 від 21 липня 2022 року батьком якого значиться ОСОБА_3 .

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у зв`язку із недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну адвоката Сайчишина Анатолія Івановича, який діє інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга па постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 12 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова