Житомирський апеляційний суд
Справа №276/957/23-ц Головуючий у 1-й інст. Збаражський А.М.
Категорія 72 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Коломієць О.С., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 276/957/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служби у справах дітей Хорошівської селищної ради

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 01 квітня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Збаражського А.М. у смт Хорошеві,

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обгрунтування позову вказав, що він та ОСОБА_2 перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 30.05.2022. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначив, що відповідач взагалі не займається вихованням дітей, не цікавиться їх життям та здоров`ям, не надає будь-якої матеріальної допомоги. Діти проживають разом з ним та його матір`ю ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 та перебувають на його повному утриманні. У 2020 році ОСОБА_2 переїхала від нього та дітей і стала проживати окремо, неодноразово співмешкала з різними чоловіками. Наголосив, що ОСОБА_2 ніде не працює, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, і , як йому стало відомо, утримувалася в слідчому ізоляторі ДУ «Житомирська УВП (№8)» під вартою за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч.3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України. Виходячи з того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не створює умов для їх розвитку, є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 01 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Ващук Ю.С., посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Зазначає, що підтверджено належними доказами факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей. Вона не забезпечує їх харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не створює умов отримання дітьми освіти, не виявляє жодного інтересу до своїх дітей, що само собою передбачає підстави для позбавлення батьківських прав. Наголошує, що ОСОБА_8 не довела прагнення здійснювати належне піклування за дітьми, не спростувала, що свідомо нехтувала обов`язками матері щодо дітей, а також не виправила свою поведінку навіть за час розгляду справи судом першої інстанції. При цьому інтерес до старшої дитини відповідачка почала проявляти лише перед судовими дебатами. Перебування в установах попереднього ув`язнення не є поважною причиною невиконання батьківських обов`язків. Вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що оскільки відповідачка заперечує проти позбавлення батьківських прав, з`являється на судові засідання у справі, то це свідчить про її намір виправитися. Також вказує, що відповідачка становить реальну загрозу для дітей, їх здоров`я, психічного розвитку, так як вона є учасником сварок та бійок за місцем її проживання. Крім того, вона вчиняла домашнє насильство щодо свого співмешканця. Про схильність відповідачки до насильства свідчить і те, що судом розглядається кримінальне провадження №0000113 від 26.04.2023 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15, ч.1.ст. 28, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 125 КК України. Також син ОСОБА_9 повідомив, що мати систематично у його присутності вживала алкоголь, залишала його та брата на тривалий час та він не бажає проживати разом із матір`ю. Однак, суд першої інстанції не надав належної оцінки поясненням дитини та її думці, в тому числі і щодо чинення насилля щодо дітей, незважаючи на те, що хлопчику 10 років та він в силу віку може сформувати власну думку.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача адвокат Ващук Ю.С. підтримала доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній та просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Мельник Ю.М. проти доводів апеляційної скарги заперечили, надали пояснення аналогічні викладеному в рішенні суду першої інстанції. ОСОБА_2 наголошувала, що вона любить своїх дітей, працює, надає допомогу дітям. Натомість відповідач не сплачував аліментів на утримання дітей. Зазначила, що бабуся дітей (мати позивача), де зараз перебувають діти, створює їй перешкоди для спілкування з дітьми.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України та доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі із 22.11.2017, який розірвано заочним рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 30.05.2022, справа № 276/468/22 (т. 1 а.с. 16-19).

Сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 (т. 1 а.с.20, 22).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 1993 р.н. проживає в АДРЕСА_2 та на його утриманні перебувають діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Доглядом та вихованням дітей займається їх баба ОСОБА_7 , 1968 р.н. Діти постійно проживають з бабою за адресою: АДРЕСА_1 . Мати ОСОБА_2 останнім часом доглядом та вихованням своїх дітей не займається (т. 1 а.с. 11, 13, 21).

Довідками Грушківської гімназії Житомирської області від 12.05.2023 №104 та дитячого лікаря ОСОБА_10 від 16.05.2023 стверджується, що ОСОБА_2 протягом 2022/2023 навчального року не брала участі у вихованні та навчанні сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , учня 4 класу, не підтримувала зв`язків із класним керівником, не цікавилася його успіхами в школі, не з`являлася на батьківські збори, не підтримувала дитину фінансово, а також не приймає участі у лікуванні дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , не відвідує медичні заклади (т. 1 а.с.9-10).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Хорошівської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Хорошівської селищної ради від 31.05.2024 року №92, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У висновку вказано, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.11.2017 року та мають двох малолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 30.05.2022 року шлюб між ними було розірвано. Діти знаходяться на утриманні батька, але на даний час проживають з бабою в АДРЕСА_1 , так як батько служить в ЗСУ. Зі слів сусідів, мати вихованням дітей не займалася, влаштовувала своє особисте життя. За інформацією Грушківської гімназії, де навчається ОСОБА_9 , мати протягом 2022-2023 навчального року не брала участі у вихованні та навчанні сина, не підтримувала зв`язків із класним керівником, не цікавилася його успіхами в школі, не з`являлася на батьківські збори, не підтримувала дитину фінансово. 28.04.2023 року ухвалою слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області ОСОБА_2 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, остання утримується в слідчому ізоляторі ДУ «Житомирська УВП (№8)» в м. Житомирі. З викладеного слідує, що мати належний догляд за дітьми не здійснює, потреби дітей не задовольняє, не займається вихованням та забезпеченням умов для фізичного, духовного та морального розвитку.

Із листа ВП №4 Житомирського РУР ГУНП в Житомирській області за №2976/215/02 від 03.05.2023 вбачається, що слідчим відділенням поліції проводиться досудове розслідування кримінального провадження за підозрою ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України. Відносно неї ухвалою слідчого судді від 28.04.2023 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 25.06.2023. ОСОБА_2 утримувалась в слідчому ізоляторі ДУ «Житомирська УВП (№8) (т.1 а.с. 12).

Згідно довідки виконкому Хорошівської селищної ради № 191 від 28.09.2023 року, в березні місяці біля приміщення Березівського старостинського округу гр. ОСОБА_2 зі своїм співмешканцем ОСОБА_12 , перебуваючи в нетверезому стані, врізались легковим автомобілем BMW в дерево, зруйнувавши дерев`яну огорожу та сильно пошкодили автомобіль. Хто був за кермом - невідомо ( а.сп.126).

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, вхід до якого здійснено із повним доступом судді, вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 22.05.2024 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України, і призначено їй покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин. Відповідно до ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_2 в строк відбування покарання, строк перебування під вартою з 28.04.2023 по 30.11.2023 та строк перебування під цілодобовим домашнім арештом з 01 грудня 2023 року по 22 січня 2024 року та звільнено від відбування покарання, обмежившись відбутим покаранням. До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді особистого зобов"язання.

Станом на час апеляційного перегляду цієї справи вирок ще не набрав законної сили.

Постановою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 15.09.2023 року (справа №181/906/23), провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 172-20 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення ( т. 1 а.с. 109-110).

Судовим наказом Житомирського районного суду Житомирської області від 16.09.2020 року ( справа №278/2320/20) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 4 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття ( а.с.104-105).

Згідно рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04.11.2020 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, починаючи з 4 вересня 2020 року і до досягнення дитиною трирічного віку ( а.сп.106-107).

Відповідно до листа Державної прикордонної служби України №276/957/23/11799/2023 від 12.12.2023, ОСОБА_2 перетинала кордон: 17.03.2022 (виїзд), 10.04.2022 (в`їзд), 19.04.2022 (виїзд), ІНФОРМАЦІЯ_4 (в`їзд) ( т. 1 а.с.185).

Під час розгляду справи судом першої інстанції в судовому засіданні в присутності психолога заслухано думку дитини ОСОБА_13 щодо стосунків, які склались з його матір`ю. Артур повідомив, що він проживає разом з бабусею з 2-х років, а з мамою жив лише близько 1-го року. Мати не ходила на батьківські збори, на перший та останній дзвоник, не водила в школу. Траплялися випадки, коли вона його била, одного разу душила. В Польщі мати вживала алкоголь, била його за те, що все розповідав бабі, розбила його телефон. Також зазначив, що останнім часом мати йому телефонує, дає гроші, солодощі. Приходила до школи та просила, щоб він про неї все добре розповідав. Разом з цим, ОСОБА_9 суду пояснив, що не хоче жити з мамою, вважає, що вона бреше. Бажає і надалі, щоб ним опікувалась бабуся.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітніх дітей у зв`язку із невиконанням нею батьківських обов`язків.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , а тому відмовив у задоволенні позову. Водночас, враховуючи, що відповідач належним чином не виконувала своїх батьківських обов`язків, суд вважав за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей. Відповідний контроль має бути забезпечено органом опіки та піклування.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Положеннями статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною;

по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

Таким чином, принцип найкращих інтересів дитини, який є одним із фундаментальних принципів, закріплених у міжнародних актах та національному законодавстві України, означає пріоритетне врахування батьками, законними представниками дитини, органами влади, судом та іншими особами інтересів дитини під час вчинення дій або прийняття ними рішень, які спрямовані на задоволення будь-яких індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я та особливостей розвитку.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58 зазначено, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У національному законодавстві підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України).

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».

За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності, суд першої інстанції, обґрунтовано вважав, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

У цій справі не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з синами та брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дітей, які залишилася проживати фактично з бабою, оскільки батько дітей є військовослужбовцем ЗСУ та проходить дійсну військову службу в іншій області. Навпаки мати як під час розгляду справи судом першої інстанції так і апеляційної інстанції проти позбавлення батьківських прав заперечувала та виявила ствердне бажання налагодити відносини і спілкування із синами.

Та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дітей займається мати позивача, не свідчить безумовно про те, що мати дитини не бажає брати участь у їх утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Натомість сама ж ОСОБА_7 (бабуся дітей, мати позивача), яка була допитана судом першої інстанції як свідок повідомила, що коли відповідач поїхала на роботу в м. Київ, то вона щомісяця висилала гроші на дітей. Працювала в Києві вахтовим методом: 2 тижні робота 2 тижні вдома, телефонувала, спілкувалась з дітьми, цікавилась їхнім життям. Після початку війни ОСОБА_2 спочатку сама виїхала в Польщу, проте у подальшому, забрала дітей де самостійно їх утримувала. Після її повернення з дітьми з Польщі, діти знову почали проживати із нею ( ОСОБА_7 ), а відповідач переслала їй кошти.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 із 28.04.2023 перебувала під вартою внаслідок застосування до неї відповідного запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження №1-кп/292/28/24 (справа № 276/1117/23) по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, яке перебувало на розгляді Червоноармійського районного суду Житомирської області та яким 22.05.2024 ухвалено обвинувальний вирок, що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень та поясненнями сторін.

Зазначеним вироком, який ще не набрав законної сили ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України, і призначено їй покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин. ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання, обмежившись відбутим покаранням.

Період перебування під вартою з 28.04.2023 по 30.11.2023 та строк перебування під цілодобовим домашнім арештом з 01 грудня 2023 року по 22 січня 2024 року свідчать про об`єктивну неможливість брати участь у вихованні та розвитку дітей.

Окрім того, судом встановлено та не заперечується самими сторонами наявність конфліктних відносин між ними та між ОСОБА_2 та свекрухою ОСОБА_7 , з якою проживають діти, про що свідчать матеріали справи.

Крім того, колегія суддів вважає, що тимчасове перебування відповідача за кордоном, наявність у неї судимості (у разі набрання обвинувальним вироком суду законної сили) не є підтвердженням ухилення від виховання синів і її винної поведінки (постанова Верховного Суду від 21.06.2023 справа № 127/10585/21).

Колегія суддів зазначає, що бездіяльність відповідача при виконанні батьківських обов`язків, а саме відсутність спілкування з синами, не свідчить про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав відносно дітей, які проживають навіть не з батьком, а з його матір`ю (бабою дітей), оскільки існували доведені об`єктивні обставини відсутності можливості такого спілкування ОСОБА_2 із синами (робота за кордоном і в іншій області, тримання під вартою), а враховуючи неприязні відносини, такі дії відповідача розцінюються як уникнення негативного психологічного впливу і є в певній мірі позитивними стосовно дітей, які є ще достатньо малими, щоб робити відповідні висновки щодо стосунків батьків та дорослих. При цьому, сторонами не заперечується, що відповідач брала участь у матеріальному утриманні синів.

Апеляційний суд наголошує, що оскільки батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків між батьками дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів зазначає, що Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав є недостатньо обґрунтованим та таким, що не містить достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо її малолітніх синів. Висновки органу опіки та піклування про те, що ОСОБА_2 не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не провідує дітей за місцем проживання, з одного боку носять формальний характер, а з іншого не є категоричними, достатніми і переконливими щодо необхідності застосування такого виняткового заходу як позбавлення батьківських прав відповідача відносно своїх малолітніх дітей. До того ж органом опіки і піклування не враховано наявності конфліктної ситуації між сторонами та не досліджено питання щодо відсутності заперечень позивача у спілкуванні матері із синами.

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач зловживає спиртними напоями і веде явно аморальний спосіб життя. Також матеріали справи не містять доказів притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за невиконання батьківських прав відносно малолітніх дітей, або жорстокого поводження з дітьми, ведення аморального способу життя, що негативно впливає на інтереси дітей, чи те, що ОСОБА_2 засуджена за вчинення умисного злочину щодо дітей, що спростовує наявність зазначених законом підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду про те, що висловлена в суді позиція малолітнього ОСОБА_9 є важливою при вирішенні даного спору, зокрема в тому аспекті, що відносно нього з боку матері застосовувалось фізичне насильство, остання в присутності дітей вживала алкогольні напої, водночас наразі вона намагається більше спілкуватися з дітьми, запрошує до себе додому. Також суд слушно зауважив, що ОСОБА_9 переважно проживає з бабусею, яка ним постійно опікується, тоді як у неї з відповідачем склалися конфліктні відносини. Відтак, суд допускає, що ОСОБА_9 в силу свого малолітнього віку може піддаватися певному впливу з боку сторони позивача. У свою чергу, всі докази суд оцінює в сукупності.

При вирішенні спору суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, заслухавши пояснення сторін та думку неповнолітнього сина ОСОБА_9 , з урахуванням якнайкращих інтересів дітей та бажання відповідача брати участь у вихованні й спілкуванні з синами, дійшов правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено й судом не встановлено.

Виходячи із наведеного, встановивши, що позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, не встановлено її винної поведінки щодо ухилення від виховання синів і свідомого нехтування нею своїми обов`язками, враховуючи бажання відповідача відновити спілкування з синами, розуміння ситуації в ухиленні в певний проміжок часу від виховання та розвитку дітей, бажання та намагання матері дітей брати участь у вихованні синів та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову та правильно попередив ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши відповідний контроль на орган опіки та піклування, про що зазначено в мотивувальній та резолютивній частинах оскаржуваного рішення суду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди позивача з ухваленим у справі судовим рішеннями та не спрямовані на забезпечення інтересів дітей, оскільки судом встановлено об`єктивні обставини, які позбавляють відповідача спілкування з синами та участі у їх вихованні, що не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованого та правильного висновку суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено із додержанням норм як матеріального, так і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

З огляду на наведене апеляційний суд приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 01 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17.06.2024.

Головуючий Судді