Номер провадження: 22-ц/813/294/24
Справа № 522/664/17
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Сегеди С.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивований тим, що 20 травня 2013 року ОСОБА_3 уклав договір №20/05-13 з ОСОБА_5 , за умовами якого позивач зобов`язався надати Позичальнику у строкове платне користування грошові кошти, а Позичальник зобов`язався повернути кошти у строк до 31 грудня 2015 року. Позикодавець передав, а Позичальник прийняв грошові кошти у сумі 1 600 000 грн, що на момент укладання договору складає 200 000 доларів США. Позивач вказує, що сума повернення грошових коштів (суми позики) складає 5 330 134 грн, оскільки п. 1 цього договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути грошові кошти у національній валюті у розмірі, що складає еквівалент 200000 доларів США за офіційним курсом НБУ на момент повернення цих коштів. Позивач вказує в позові, що за умовами п. 1.4 договору передбачено, що позикодавець має право на отримання від позичальника відсотків від суми позики у розмірі п`ять відсотків в місяць, тобто 60% річних. Також, позивач стверджує в позові, що він в повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором, надавши ОСОБА_5 грошові кошти у вищевказаній сумі, про що свідчить акт приймання-передачі до Договору позики від 20 травня 2013 року. Станом на день пред`явлення позову грошові кошти не повернуто. Позивач зазначає в позові, що відповідачі по справі є спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 . На підставі викладеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом (т. 1, а.с. 3-6).

16 лютого 2018 року постановою Одеського апеляційного суду (головуючий суддя Заїкін А.П.) справу направлено за визначеною підсудністю до Іллічівського міського суду Одеської області (т. 1, а.с. 85-87).

28 грудня 2020 року рішенням Іллічівського міського суду Одеської області позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/2 суми боргу, а саме: 8439495,29 грн, яка складається з: 2665067,00 грн 1/2 суми позики, 5765428,29 грн 1/2 суми нарахованих процентів. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1/2 суми боргу, а саме: 8439495,29 грн, яка складається з: 2665067,00 грн 1/2 суми позики, 5765428,29 грн 1/2 суми нарахованих процентів. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рівних частках судовий збір у розмірі 6890,00 грн (т. 4, а.с. 61-70).

23 лютого 2021 року Одеським апеляційним судом отримано апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 грудня 2021 року. Апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням та вважає, що воно підлягає скасуванню з причин, вказаних в апеляційній скарзі. Зокрема, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції було порушено порядок залучення доказів у справі, а саме Висновку експерта від 27 грудня 2019 року, а також на те, що судом було допущено порушення принципу змагальності процесу та неупередженості суду. Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які насправді не доведені, зокрема, суд дійшов висновку про укладення договору позики. Апелянт наголошує, що як доказ існування договору позики та, як наслідок, існування його певних умов суд першої інстанції посилався на екземпляр договору, який, як стверджує апелянт, досліджувався двома держаними інститутами судових експертиз, які однаково зазначили, що підписи від імені ОСОБА_5 (позичальника) не належать йому. Також, апелянт вважає, що висновок експерта, виготовлений ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» є неналежним та недопустимим доказом так як ТОВ «Цент судових експертиз «Альтернатива» не є державною установою, а також у зв`язку з тим, що дослідження проводилося, в тому числі, і за копіями документів, а не за їх оригіналами. Тому, апелянт просить рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 грудня 2020 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 суми боргу та судових витрат та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 відмовити, стягнути з ОСОБА_3 судові витрати по справі (т. 4, а.с. 76-84).

26 березня 2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду (головуючий суддя Ващенко Л.Г.) відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду (т. 4, а.с. 104).

20 липня 2021 року рішенням Вищої Ради правосуддя №1612/0/15-21 ОСОБА_6 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

08 серпня 2021 року представник ОСОБА_4 адвокат Басараб Наталія Володимирівна подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін (т. 4, а.с. 113-127).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 серпня 2021 року, цивільну справу було розподілено колегії суддів під головуванням судді Дришлюка А.І. (т. 4, а.с. 129-129 зворот).

20 вересня 2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду (у складі колегії суддів: головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.) справу прийнято до провадження та призначено до розгляду (т. 4, а.с. 134-134 зворот).

17 травня 2023 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі пункту 3.8 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді була здійснена заміна судді ОСОБА_7 на резервного суддю ОСОБА_8 (т. 4, а.с. 178-178 зворот).

18 травня 2023 року ухвалою Одеського апеляційного суду призначена у даній справі судова почеркознавча експертиза та провадження на час її проведення було зупинено (т. 4, а.с. 187-191).

29 березня 2024 року до Одеського апеляційного суду були повернуті матеріали цивільної справи разом із висновком експерта №23-5901 від 21 березня 2024 року (т. 5, а.с. 1).

10 квітня 2024 року ухвалою Одеського апеляційного суду провадження у даній справі було поновлене, судове засідання призначене на 06 червня 2024 року (т. 5, а.с. 19-20).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

У судовому засіданні 06 червня 2024 року представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Іншу учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не подавали. 31 травня 2024 року від представника ОСОБА_4 адвоката Басараб Наталії Володимирівни надійшли заперечення щодо висновку експерта №23-5901, в якому представник відповідача зазначила, зокрема, що розгляд справи просить проводити за її відсутності (т. 5, а.с. 33 зворот).

З матеріалів справи також вбачається, що позивач повідомлявся про перегляд справи судом апеляційної інстанції шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку за повідомленою позивачем суду адресою ( АДРЕСА_1 ), телефонограмами, а також шляхом надсилання СМС-повідомлень про дату, час та місце судових засідань на мобільний номер телефону позивача. Рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, що надсилалися на адресу позивача (копія ухвали про прийняття справи до провадження та судові повістки на 09 червня 2022 року, 18 травня 2023 року) були повернуті до Одеського апеляційного суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 4, а.с. 136-137 зворот, 175-176 зворот). При цьому, факт обізнаності позивача про наявність апеляційного провадження у даній справі підтверджується отриманням ним 06 квітня 2021 року копії ухвали про відкриття апеляційного провадження (т. 4, а.с. 110).

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з ч.ч. 1 та ст. 131 ЦПК України Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 1.2.3 Правил організації ефективного цивільного судочинства (далі Правила), затверджених рішенням Ради суддів України № 14 від 28.02.2020 (https://oda.court.gov.ua/sud4813/inshe/1/) суд повідомляє сторони та їх представників шляхом надіслання судової повістки, смс-повідомлення, листом, телефоном, факсом чи електронною поштою. Крім того, суд має право визнати сторону повідомленою з використанням електронного списку судових справ, призначених до розгляду на офіційному сайті суду у разі, якщо за обставинами справи вказана сторона ініціювала відповідну стадію процесу (подавала позов, апеляційну скаргу), або була присутня в судовому засіданні, або не була присутня в судовому засіданні, проте достеменно знала про його призначення, зокрема, подавала клопотання про його відкладення. Коли суд приймає рішення щодо сповіщення учасників справи, за потреби він також встановлює, яка саме сторона повинна виконати ту чи іншу процесуальну дію, та визначає строк, у який вона повинна це зробити.

З огляду на це, враховуючи наявні матеріали справи та положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України (неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи), апеляційний суд ухвалив провести розгляд справи за фактичною явкою в судове засідання учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1 та 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 12 договору №20/05-13 від 20 травня 2013 року, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , дійсний договір укладено в двох екземплярах, які мають однакову юридичну силу, по одному екземпляру для кожної зі сторін. У судовому засіданні суд першої інстанції дослідив другий примірник оригіналу договору №20/05-13 від 20 травня 2013 року (що був наданий як доказ відповідачем ОСОБА_4 ). При цьому, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказав, що не володіє спеціальними знаннями, які б давали можливість визначитися щодо ідентичності примірників договору в частині підписів сторін, а за змістом примірників договору, які містяться в матеріалах справи, є ідентичними. Тому, враховуючи наявні в матеріалах справи висновки почеркознавчих експертиз, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі (т. 4, а.с. 67-68).

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може, виходячи з наступного.

За обставинами даної справи ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивований тим, що 20 травня 2013 року ОСОБА_3 уклав договір позики №20/05-13 з ОСОБА_5 , за умовами якого позивач зобов`язався надати позичальнику у строкове платне користування грошові кошти, а позичальник зобов`язався повернути кошти у строк до 31 грудня 2015 року. Позивач стверджує, що він в повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором, надавши ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 200000 дол. США, про що свідчить акт приймання-передачі до Договору позики від 20 травня 2013 року, однак станом на день пред`явлення позову грошові кошти не повернуто (т. 1, а.с. 3-6). Заперечуючи проти доводів позивача, як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, відповідач ОСОБА_1 наголошує на тому, що її покійний чоловік не підписував вказаний договір позики, з огляду на що вважає, що позов задоволенню не підлягає (т. 4, а.с. 80).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з ч.ч. 2-5, 8 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

За ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 126 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги, мотиви суду першої інстанції базувалися на врахуванні поданого відповідачем ОСОБА_4 висновку експерта №148/19 від 27 грудня 2019 року, згідно з яким встановлено, що:

«…що підписи від імені ОСОБА_5 у рядках «Заемщик» у правому нижньому куті на аркушах 1, 2 в рядку «___/Боборикин К.А./» графі «Заемщик» на аркуші 2 у договорі №20/05-13 від 20 травня 2013 року, що укладений від імені громадянина України ОСОБА_5 , в рядку «___/Боборикин К.А./» графи «Заемщик» акту приймання-передачі майна від 20 травня 2013 року до договору позики №20/05-13 від 20 травня 2013 року виконані тією особою, яка виконала підписи від імені ОСОБА_5 у другому рядку, зліва від рукописного запису «( ОСОБА_5 )» у графі «ПІДПИСИ»:» у двох примірниках договору про поділ спадщини від 29 листопада 2012 року, що укладений між спадкоємцями ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клітко В.В. і зареєстрований в реєстрі за №6072, а також підпис від імені ОСОБА_5 , зображення якого міститься у рядку Підписи власника паспорта» у технічній копії сторінки і паспорту громадянина України ОСОБА_5 СН НОМЕР_1 , що виданий Радянським РУ ГУ МВС України в м. Києві 10.04.1997» (т. 4, а.с. 16-17).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що висновок експертизи складений 27 грудня 2019 року, однак його копія до суду відповідачем подана разом із письмовими поясненнями 04 листопада 2020 року (т. 3, а.с. 197). При цьому, протокольною ухвалою від 15 травня 2019 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті (т. 3, а.с. 44-45). Клопотання про поновлення строку для подання вказаного доказу відповідач до суду не подавав, а причини поважності неподання висновку експертизи, на які посилався у своїх поясненнях відповідач, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки зупинення провадження у справі не перешкоджає поданню доказів до суду. За таких обставин, надані відповідачем докази підлягали залишенню без розгляду та не повинні були оцінюватися судом при ухваленні оскаржуваного рішення.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що згідно з ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, в матеріалах справи наявні два висновки судових почеркознавчих експертиз, що проводилися на підставі ухвал Іллічівського міського суду Одеської області від 20 серпня 2018 року (т. 2, а.с. 189-190) та від 04 жовтня 2019 року (т. 3, а.с. 114-118).

Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи №18-3617 від 25 лютого 2019 року (т. 3, а.с. 21-24) за результатами проведення експертного дослідження встановлено, що:

- підпис від імені ОСОБА_5 в Договорі №20/05-13 від 20.05.2013 аркуш №1 у правому нижньому кутку напроти «Заемщик» виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою;

- підпис від імені ОСОБА_5 в Договорі №20/05-13 від 20.05.2013 аркуш №2 у розділі «Реквизити и подписи Сторон» виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою;

- підпис від імені ОСОБА_5 в Договорі №20/05-13 від 20.05.2013 аркуш №2 у правому нижньому кутку напроти «Заемщик» виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою;

- підпис (на мові оригіналу) від імені ОСОБА_5 в Акте приема-передачи имущества к Договору займа №20/05-13 от 20.05.2013 года» в розділі «Реквизити и подписи сторон» виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою;

- підпис (на мові оригіналу) від імені ОСОБА_5 в Акте приема-передачи имущества к Договору займа №20/05-13 от 20.05.2013 года» у правому нижньому кутку напроти «Заемщик» виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою (т. 3, а.с. 23 зворот).

Згідно з висновком експертів судової почеркознавчої експертизи №30899-30901/19-32 від 12 червня 2020 року (т. 3, а.с. 136-146) встановлено, що:

- підпис, що міститься в Договорі №20/05-13 від 20.05.2013 на аркуші №1 у правому нижньому кутку напроти «Заемщик» виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою;

- підпис, що міститься в Договорі №20/05-13 від 20.05.2013 на аркуші №2 у розділі «Реквизити и підписи Сторон» виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою;

- підпис, що міститься в Договорі №20/05-13 від 20.05.2013 на аркуші №2 у правому нижньому кутку напроти «Заемщик» виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою;

- підпис, що міститься (мовою оригіналу) в Акте приема-передачи имущества к Договору займа №20/05-13 от 20.05.2013 года» в розділі «Реквизити и подписи Сторон» від імені ОСОБА_5 , виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою;

- підпис, що міститься (мовою оригіналу) в Акте приема-передачи имущества к Договору займа №20/05-13 от 20.05.2013 года» у правому нижньому кутку напроти «Заемщик» виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою (т. 3, а.с. 141).

Крім того, під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, з урахуванням того, що в матеріалах справи наявні три висновки експерта, один з яких протирічить іншим двом, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, правильного встановлення фактичних обставин справи та ухвалення обґрунтованого рішення по суті спору, апеляційний суд вирішив, задовольнивши клопотання представника апелянта, призначити судову почеркознавчу експертизу, об`єктом якої був другий примірник договору позики (т. 4, а.с. 187-191).

За результатами проведення почеркознавчого дослідження судовий експерт ОНДІСЕ у висновку №23-5901 зазначив, що:

1. Підпис від імені ОСОБА_5 у наданому на експертизу документі - Договору №20/05-13 від 20 травня 2013 року, розміщений на аркуші №1, у правому нижньому куту напроти графи «Позичальник», виконаний не самим ОСОБА_5 , а іншою особою. Досліджений підпис, виконаний з наслідуванням підпису ОСОБА_5 .

2. Підпис від імені ОСОБА_5 у наданому на експертизу документі - Договору №20/05-13 від 20 травня 2013 року, розміщений на аркуші №2, у розділі «Реквізити та підписи Сторін», виконаний не самим ОСОБА_5 , а іншою особою. Досліджений підпис, виконаний з наслідуванням підпису ОСОБА_5 .

3. Підпис від імені ОСОБА_5 у наданому на експертизу документі - Договору №20/05-13 від 20 травня 2013 року, розміщений на аркуші №2, у правому нижньому куту напроти графи «Позичальник», виконаний не самим ОСОБА_5 , а іншою особою. Досліджений підпис, виконаний з наслідуванням підпису ОСОБА_5 .

4. Підпис від імені ОСОБА_5 у наданому на експертизу документі - АКТУ прийому-передачі майна до Договору позики №20/05-13 від 20 травня 2013 року, розміщений у розділі «Реквізити та підписи Сторін», виконаний не самим ОСОБА_5 , а іншою особою. Досліджений підпис, виконаний з наслідуванням підпису ОСОБА_5 .

5. Питання про те, чи виконано підпис в АКТІ прийому-передачі майна до Договору позики №20/05-13 від 20 травня 2013 року у правому нижньому куту напроти графи «Позичальник» ОСОБА_5 або іншою особою, не вирішувалось з причин, наведених у п. З Дослідницької частині висновку (т. 5, а.с. 5 зворот).

Так, у дослідницькій частині висновку зазначено, що оскільки в АКТІ прийому-передачі майна від 20 травня 2013 року до Договору Позики №20/05-13 від 20 травня 2013 року, що міститься в прозорому файлі, який приєднаний до обкладинки тому №4 матеріалів цивільної справи №522/664/17, у правому нижньому куті у графі «Позичальник» - відсутній підпис від імені ОСОБА_5 (питання 5 Ухвали від 18.05.2023), а також в листі 13 за підписом судді б/д, зазначалось, що з урахуванням відсутності підпису у правому нижньому куті в АКТІ прийому-передачі майна від 20 травня 2013 року до Договору Позики №20/05-13 від 20 травня 2013 року, не розглядати питання №5 - «Чи виконано підпис в Акті прийому-передачі майна до Договору позики №20/05-13 від 20 травня 2013 року у правому нижньому куту напроти графи «Позичальник» ОСОБА_5 або іншою особою?» та надати відповіді на запитання, зазначені в пунктах №№1-4 ухвали від 18.05.2023, питання №5 Ухвали «Чи виконано підпис в Акті прийому-передачі майна до Договору позики №20/05-13 від 20 травня 2013 року у правому нижньому куту напроти графи «Позичальник» ОСОБА_5 або іншою особою?», не вирішувалось (т. 5, а.с. 5).

Таким чином, у матеріалах справи наявні три судові почеркознавчі експертизи, які підтверджують, що жодного з двох наданих до суду примірників договору позики ОСОБА_5 не підписував.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Загальні вимоги до письмової форми правочину встановлені у статті 207 ЦК України. Так, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами (постанова Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц).

Оскільки, як вже зазначалося вище, жодного з двох наданих до суду примірників договору позики ОСОБА_5 не підписував, апеляційний суд констатує відсутність волевиявлення ОСОБА_5 на укладення спірного договору позики, що, у свою чергу, спростовує позицію позивача щодо його укладення та свідчить про відсутність підстав для задоволення позову. Вказаного при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Таким чином, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України, скасовує оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда

Повний текст постанови складений 13 червня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк