ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/981/24
провадження № 2/753/3192/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року Дарницький районний суд міста Києва в складі

головуючої судді Шаповалової К.В.

за участі: секретаря судового засідання Давидюк В.О.

представника позивача Павлова К.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 5а в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2024 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним, стягнення пені за несплату аліментів та заборгованості по аліментам.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, які після розірвання шлюбу проживають разом із позивачкою. У травні 2022 року між сторонами у простій письмовій формі було укладено договір про сплату аліментів на утримання дітей, відповідно до якого відповідач має сплачувати позивачу кошти на утримання дітей, з червня 2022 року по січень 2024 року - по 2500 доларів США на кожну дитину та з лютого 2024 року по червень 2026 року - 2500 доларів США на утримання сина ОСОБА_5. Починаючи з липня 2022 року відповідач не сплачує аліменти, у зв`язку із чим у нього станом на 01 січня 2024 року наявна заборгованість у розмірі 90 000,00 доларів США, що еквівалентно 3 420 180,00 грн. Наразі позивач просить суд визнати дійсним укладений між сторонами договір про сплату аліментів, стягнути на її користь заборгованість по аліментах у розмірі 90 000,00 доларів США та пеню 90 000,00 доларів США, що загалом еквівалентно сумі 6 840 360,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 січня 2024 року цивільну справу № 753/981/24 передано судді Шаповаловій К.В. У період з 17 січня 2024 року по 19 січня 2024 року включно суддя була відсутня у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю. Фактично справу передано судді 23 січня 2024 року.

25 січня 2024 року до суду надійшли відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру, у яких зазначені місця реєстрації сторін.

Ухвалою суду від 30 січня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовче засідання на 28 лютого 2024 року на 10:00 год.

Ухвалою суду від 20 лютого 2024 року було задоволено заяву відповідача ОСОБА_3 про його участь в судових засіданням в режимі відеоконференції.

Підготовче засідання призначене на 28 лютого 2024 року було відкладено на 25 березня 2024 року, у зв`язку із неявкою відповідача.

Підготовче засідання призначене на 25 березня 2024 року не відбулося у зв`язку із розглядом суддею клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП в м. Києві про відсторонення особи від посади. Згодом підготовче засідання було призначено на 24 квітня 2024 року на 11:30 год.

Ухвалою суду від 24 квітня 2024 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті в судове засідання на 28 травня 2024 року на 10:00 год.

У судове засідання призначене на 28 травня 2024 року з`явився представник позивача - адвокат Павлов К.Д., позовні вимоги підтримав в повному обсязі, вказав, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору про сплату аліментів, в Україну не приїжджає, аліменти на умовах, визначених в договорі, не сплачує та має значну заборгованість. Просив позов задовольнити повністю.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, а саме шляхом надсилання судового виклику до його електронного кабінету в підсистемі "Електронний суд" та було отримано ним завчасно, що підтверджується відповідною довідкою про доставку електронного листа. Поряд з цим, відповідач подавав суду заяву про участь у судових засіданнях у режимі відеоконферецзв`язку, але всупереч поданій ним заяві до системи відеоконференцзв`язку у жодне судове засідання не підключився. Будь-яких заяв з процесуальних питань суду не подавав, відзив чи письмових пояснень щодо предмету та підстав позову суду не надсилав.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про призначені судові засідання у справі, його обізнаність про наявність у суді позову до нього, що підтверджується його заявою про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференцзв`язку, з огляду на поведінку відповідача та не подання ним до суду жодних заяв про поважність причин неможливості участі у судових засіданнях, з урахуванням думки представника позивача, суд дійшов висновку проводити розгляд справи у відсутність відповідача.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.

Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до матеріалів справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва № 753/12590/17 від 24 листопада 2017 року було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який в свою чергу було зареєстровано 09 серпня 2003 року (а.с.12-13)

Під час перебування сторін у шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (актовий запис 58), яке повторно видане Дарницьким відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), серія НОМЕР_1 (а.с.14); та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (актовий запис 48), яке повторно видане Дарницьким відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), серія НОМЕР_2 (а.с.17)

06 червня 2018 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано судовий наказ №369/5759/18, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 травня 2018 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.19-20).

На підставі згаданого судового наказу було відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_3 щодо примусового стягнення із ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей.

20 травня 2022 року між сторонами було укладено договір про сплату аліментів на дитину (а.с.15-16), відповідно до пункту 2 якого ОСОБА_3 взяв на себе зобов`язання щомісячно сплачувати ОСОБА_6 кошти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 доларів США на кожну дитину, а саме: в період з червня 2022 року по січень 2024 року включно - 5000 доларів США на обох дітей; в період з лютого 2024 року по червень 2026 року включно - 2500 доларів США на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 .

Пунктом 3 договору передбачено, що аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 доларів США (п`ять тисяч доларів США) будуть сплачуватись ОСОБА_3 до 5 числа кожного місяця, за який сплачуються аліменти, таким чином: сплата цієї суми готівкою матері дітей за місцем проживання або шляхом переказу цієї суми на банківський (картковий) рахунок матері.

Згідно пункту 4 договору сплата аліментів за цим договором передбачається в доларах США. Допускається сплата аліментів в українських гривнях за офіційним курсом Національного банку України станом на дату платежу.

На виконання умов вищезазначеного договору, ОСОБА_3 передав ОСОБА_6 обумовлену суму грошових коштів у розмірі 5 000 доларів США у якості сплати аліментів за червень 2022 року (пункт 12 договору).

Пунктом 17 договору зазначено, що цей договір складено в простій письмовій формі у зв`язку з їх перебуванням за межами України через військове вторгнення російської федерації і запровадження в Україні воєнного стану. Сторони домовилися після прибуття в Україну укласти і посвідчити нотаріального аналогічний за змістом договір.

У договорі зазначені реквізити кожної із сторін та від підписаний сторонами.

Постановою державного виконавця від 30 червня 2022 року, винесеною в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3, виконавчий документ, а саме - судовий наказ № 369/5759/18 від 06 червня 2018 року, було повернуто стягувану на підставі заяви про повернення виконавчого документу (а.с.18).

Позивач зазначає, що всупереч умовам вищезгаданого договору, укладеного у простій письмовій формі між нею та відповідачем, відповідач не сплачує аліменти на утримання дітей, у зв`язку із чим просить суд визнати договір від 20 травня 2022 року дійсним та стягнути з відповідача заборгованість по аліментах за період з 6 липня 2022 року по 1 січня 2024 року у розмірі 90 000 доларів США та пеню у розмірі 90000 доларів США.

Відповідно до статті 189 Сімейного кодексу України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно із частинами першою та третьою статті 206 ЦК України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів, в тому числі, вільне волевиявлення учасника правочину.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною третьою статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За правилами частини другої статті 220 ЦК України у випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Зазначена частина друга статті 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони вчинили правочин у встановленій законом письмовій формі, зміст якого відповідав волі сторін, які дійшовши згоди щодо усіх істотних умов договору, виконали такий договір повністю чи частково, і лише не було дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору через ухилення однієї сторони договору.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата другою стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість.

Судом встановлено, що договір про сплату аліментів на дітей між позивачем та відповідачем був укладений 20 травня 2022 року у м. Вільнюс. На виконання пункту 13 договору позивачкою було подано заяву до державного виконавця про повернення судового наказу стягувачу, та як зазначено у самому договорі (пункт 12) позивачка отримала від відповідача 5000 доларів США у якості сплати аліментів за червень 2022 року за цим договором.

Поряд з цим, представник позивача не надав у судовому засіданні пояснень, чому такий договір було укладений у простій письмовій формі та не був і не міг бути посвідчений у відповідній дипломатичній установі у м. Вільнюсі.

Стверджуючи про те, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору від 20 травня 2022 року, позивач та її представник зазначають, що відповідач не приїжджає в Україну для його посвідчення.

Поряд з цим, як зазначено у пункті 17 договору сторони домовилися після прибуття в Україну укласти і посвідчити нотаріального аналогічний за змістом договір.

Доказів того, що відповідач знаходиться в Україні позивачем суду надано не було, навпаки зазначалось про те, що відповідач за кордоном.

Крім того, позивачем не надано суду доказів того, що вона надсилала відповідачу запрошення прибути до відповідного нотаріуса в Україні (конкретна дата, час, місце) чи до відповідно дипломатичної установи у м. Вільнюс (конкретна дата, час, місце) для нотаріального посвідчення аналогічного договору, а відповідач отримавши таке повідомлення не з`явився у визначене місце, що може свідчити про його ухилення від нотаріального посвідчення договору, з урахуванням домовленостей між сторонами, досягнутих у пункті 17 договору.

Отже, судом під час розгляду справи не встановлено факту ухилення ОСОБА_3 від нотаріального посвідчення договору про сплату аліментів, так само як і не встановлено наміру ОСОБА_2 нотаріально посвідчити вказаний договір, вжиття нею будь-яких заходів для такого посвідчення.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто обов`язок доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (статті 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, п`ятої-шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання договору про сплату аліментів від 20 травня 2022 року укладеним, а зважаючи на те, що вимоги про стягнення заборгованості про аліментам та пені є фактично похідними від вимоги про визнання договору укладеним, вони також не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями України, статями 220,626, 635,640 ЦК України, 76 81, 141, 247, 259, 263-265, 268, 352, 354, 430 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ :

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та стягнення аліментів- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 13 червня 2024 року.

Суддя К.В. Шаповалова