Справа № 178/26/24
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 червня 2024 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді: Лісняк В.В.,

за участі секретаря: Коваль Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Кринички цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з 08 квітня 1989 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, спочатку відносини між ними були добрими, але згодом шлюбні відносини погіршились, шлюб між ними є формальним. Тому, позивач просить суд, шлюб між ними розірвати, так як вважає, що їхня сім`я зруйнована повністю і відновлена бути не може.

Представник позивача адвокат Приходько О.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що позивач має вже іншу сімю, дитину, перебуває на службі у ЗСУ, Харківський напрямок, наполягає на розірванні шлюбу, термін для примирення позитивних результатів не дав, оскільки вважає, що відповідачка умисно затягує розгляд справи в зв`язку з його перебуванням на лінії фронту.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що має намір зберегти сімю, за термін, наданий для примирення, примиритись не вдалося, оскільки позивач відмовився з нею спілкуватись, коли вона їздила до керівництва його військової частини, він приїздив додому на 9 травня, тому вважає, що вони можуть ще примиритися, стосовно іншої жінки, вона вважає, що народжена дитина не його.

Дослідивши докази по справі, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані і згідно зі ст.ст. 105, 110 СК України підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 08 квітня 1989 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають.

Позивач ОСОБА_1 , повідомив що протягом 2022 року сімейне життя погіршилося, наміру на примирення він не має, особисті відносини між ними протягом тривалого часу мають негативний характер, спроби примирення між ними не принесли жодних результатів, тому позивач наполягає на розірванні шлюбу, збереження шлюбу суперечить його інтересам, оскільки він має іншу жінку і дитину.

Відповідачка позов не визнала, однак доказів того, що вона вживає заходи до примирення з позивачем суду не надала, факт постійних сварок не заперечила, посилання відповідачки на те, що позивач приїздив додому не може враховуватись судом як ознака того, що сторони можуть примиритись та це не буде суперечити їх інтересам.

Приймаючи до уваги взаємовідносини між сторонами, причини позову про розірвання шлюбу, викладені у позовній заяві, те, що сторони не проживають разом, сімейні стосунки сторін, як подружжя, фактично є вже припиненими, що не заперечується відповідачкою, позивач перебуває в зоні підвищеного ризику для його життя та здоров`я в лавах ЗСУ, наполягає на розлученні.

Наданий судом сторонам строк для примирення позитивних результатів не приніс. За таких обставин, суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, моральним засадам суспільства.

Положеннями статті 111 Сімейного кодексу України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи.

Вирішуючи вказаний спір, суд виходить з того, що побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі та в подружніх відносинах.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

У відповідності до ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що має істотне значення.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що сімя сторін зруйнована повністю і поновлена бути не може.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 19, 81, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 08 квітня 1989 року виконавчим комітетом Щорської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області, актовий запис № 07 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище відповідачці залишити « ОСОБА_3 ».

Протягом тридцяти днів з дня проголошення на рішення суду всіма учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 14 червня 2024 року

Суддя: В. В. Лісняк