ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 жовтня 2024 року

м. Харків

справа № 653/18551/21

провадження № 22-ц/818/1986/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 березня 2024 року, постановлене суддею Бородіною Н.М.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01.07.2011 року по 31.08.2021 року в сумі 98726 грн, а також 3% річних в сумі 1722,41 грн, інфляційні втрати 3722,11 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 березня 2024 року позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за опалення та гарячу воду в сумі 69580 грн 11 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір в сумі 1516 грн 22 коп. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.03.2024 року і ухвалити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог КП Харківські теплові мережі. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що ОСОБА_1 не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Дане нерухоме майно належало на праві власності колишньому покійному чоловіку відповідачки, ОСОБА_3 (на підтвердження даного факту до суду першої інстанції було надано копію свідоцтва про право власності на житло та копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 ). Не є відповідачка і особою, яка за згодою власника користувалася об`єктом нерухомого майна і отримувала житлово-комунальну послугу для власних потреб. Вказує, що постійно мешкає у м. Києві та є власницею іншого нерухомого майна поза межами м. Харків. Також вважає, що ОСОБА_1 жодного відношення до квартири за адресою: АДРЕСА_1 не має, адже не є власником даного майна. До того ж, відповідачка не користувалася комунальними послугами, наданими КП Харківські теплові мережі за вказаною вище адресою, оскільки з 2012 року і по теперішній час мешкає у місті Києві.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи, що з 12 березня 2020 року з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжені на строк дії такого карантину, тому позовні вимоги з 02.04.2017 року заявлені в межах строку позовної давності і підлягають задоволенню. Також підлягають задоволенню вимоги про стягнення 3% річних та інфляції.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло р.№2-99-156253 від 01.02.1999 року, виданому Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради зазначено, що співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 23.04.2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03.07.2014 року.

З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 13.10.2021 року відповідачка ОСОБА_1 з 26.12.2006 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім неї в зазначеній квартирі зареєстрована неповнолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Даних про зняття з реєстрації ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

На ім`я відповідача ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про смерть - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №47138859 від 06.11.2015 року відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №137800529 від 14.09.2018 року, ОСОБА_1 належить квартира за адресо: АДРЕСА_3 .

В обґрунтування позовних вимог Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» посилалось на те, що відповідачка зареєстрована та є споживачем послуг з опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок неповної сплати утворилась заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01.07.2011 року по 31.08.2021 року в сумі 98726,65 грн.

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно із Законом Україні «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово- комунальних послуг (виконавець), і фізичної та юридичного особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

З наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідачів за користування житлово-комунальними послугами за період з 01.07.2011 року по 31.08.2021 року складає 98726,65 грн.

В розрахунку заборгованості зазначено інформацію щодо об`єму поставлених відповідачу послуг, їх вартість, згідно встановлених тарифів, а також відображено всі здійснені відповідачем оплати.

Згідно з вимогами ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

У відповідності зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином, Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач незалежно від споживання цієї послуги, або відмови від її споживання, зобов`язані оплатити надані послуги.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ст. 257, п. 4 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» 540-IX від 30 березня 2020 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав законної сили з 02 квітня 2020 року.

Задовольняючі частково позовні вимоги суд першої інстанції обґрунтовано застосовував подовження строку позовної давності, оскільки Закон України № 540-IX від 30 березня 2020 року набрав законної сили 02 квітня 2020 року.

Тому розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідачки визначено судом правильно.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 13.10.2021 року відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 26.12.2006 року по теперішній час.

На ім`я відповідача ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 .

З наданої позивачем виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 , вбачається, що споживачем оплата за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.07.2011 року по 31.08.2021 року не здійснювалась, в зв`язку з чим за вказаний період заборгованість.

Судова колегія зазначає, що оскільки вказана квартира відповідачки була підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води, ці послуги у зазначений період надавались, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідачка до позивача не зверталась, факт отримання вказаних послуг не спростовано, за спожиті послуги нараховувалась помісячна плата за послуги теплопостачання та за послуги централізованого гарячого водопостачання. Плата за централізоване опалення розрахована з урахуванням опалюваної площі (об`єму) квартири відповідачки. Нарахування плати за послуги гарячого водопостачання здійснено відповідно до п.10, 21 Правил №630. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за спірний період складений з чітким зазначенням нарахованих і сплачених сум, окремо по кожному виду послуг, суми заборгованості за кожен місяць. Вказаний розрахунок проведений у відповідності до вищевикладених вимог діючого законодавства. Доказів, які б спростовували цей розрахунок, відповідачкою не надано.

Доводи відповідачки про безпідставність нарахування плати за послуги через те, що вона в квартирі не проживає та має у власності квартири у м. Києві, не спростовують висновки суду. ОСОБА_1 зареєстрована у зазначеній квартирі, має право на користування даним житловим приміщенням, є учасником відносин у сфері житлово-комунальних послуг, відсутність її за місцем реєстрації у вказаній квартирі, не звільняє її від обов`язку оплачувати житло-комунальні послуги. Крім того, як вже зазначалось, відповідачка з приводу відсутності такої послуги до позивача не зверталась, факт отримання вказаних послуг не спростовано, за спожиті послуги нарахована плата, однак відповідачка оплату за такі послуги не здійснювала.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.20 Закону №1875-IV від 24.06.2004 року, споживач мав право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні.

Згідно з п.6 ч.1 ст. 7 Закону № 2189-VIII від 09.11.2017 року, споживач має право на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Дані, що відповідачка зверталась до позивача з приводу її тимчасової відсутності у квартирі, матеріали справи не містять, тому підстав для здійснення перерахунку заборгованості за вказаний період з урахуванням фактично відсутніх мешканців квартири, відсутні.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова