ПОСТАНОВА

Іменем України

11 листопада 2024 року м. Кропивницький

справа № 388/2387/23

провадження № 22-ц/4809/1204/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Мурашко С.І.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2024 року у складі судді Степанова С.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 17.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 укладено електронний договір № 5554032 про надання споживчого кредиту у розмірі 25000 грн. строком на 360 днів під 1,99% на день, відповідач, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти.

06.04.2022 відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі 5388.00 грн. з яких 2388.00 грн. оплата процентів, 3000 грн. оплата тіла кредиту.

Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснювала.

29 травня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу, за яким передано позивачу право вимоги за кредитним договором від 17 лютого 2022 року № 5554032.

Зазначено, що ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі: сума кредиту - 22000 грн., сума процентів нарахованих первісним кредитором за користування кредитом 55 162,80 грн. та 26268,00 грн. нараховані відсотки за 60 календарних днів нараховані позивачем.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості за кредитним договором № 5554032 від 17.02.2022 року в розмірі 22000 гривень тіла кредиту та 25000 гривень частину нарахованих відсотків, а всього 47000 гривень, а також частину сплаченого судового збору у розмірі 975 гривень 63 копійки, витрати на правову допомогу у розмірі 4000 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» подало апеляційну скаргу, в якій його представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача зазначила, що судом першої інстанції не враховано всі докази, які є в матеріалах справи, допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, судом першої інстанції не враховано, що в даному випадку, нараховані відсотки за кредитним договором є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту, розмір яких визначається договором.

?Зазначала, що у період з 17.02.2022 по 24.02.2022 первісним кредитором було нараховано проценти у сумі 2388,00 грн. за зниженою процентною ставкою відповідно до п. 1.5.2. Договору (298,50 грн. х 8 днів = 2388,00 грн.).

06.04.2022 відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі 5388,00 грн з яких 2388,00 грн. оплата процентів, 3000,00 грн оплата тіла кредиту.

Далі відповідач свої зобов?язання щодо сплати відсотків та тіла кредиту не виконувала, тому з 01.05.2022, відповідно до п. 1.5.1. Кредитного договору відбулось нарахування процентів за стандартною процентною ставкою 1,99 % в день. Так у період з 01.05.2022 по 03.09.2022 було здійснено нарахування за стандартною процентною ставкою у сумі 55162,80 грн. (437,80 грн. х 126 днів = 55162,80 грн.)

Також вказувала, що ?до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» відповідно до укладеного договору факторингу № 29-05/2023-Ф від 29.05.2023 перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі 77162.80 грн., з яких 22000.00 грн - тіло кредиту, 55162,80 грн. - сума нарахованих процентів.

Зазначена сума, визначена у розрахунку заборгованості, який є беззаперечно належним та допустимим доказом, складається лише із заборгованості за тілом кредиту та процентів, нарахованих ще первісним кредитором у період з 17.02.2022 по 03.09.2022 включно (за 199 дні).

?В межах строку дії Договору про надання споживчого кредиту № 5554032 від 17.02.2022, укладеного ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем на 360 днів, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» у період з 04.09.2022 - 02.11.2022 включно (за 60 днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, згідно умов Договору, у сумі 26268,00 грн.

Проценти за користування грошовими коштами у загальній сумі 81430,80 грн, яка складається з нарахованих процентів первісним кредитором у сумі 55162,80 грн. та процентів нарахованих позивачем у сумі 26268,00 грн., нараховані лише за 259 дні дії Договору, замість 360 днів, зазначених в п. 1.4 Договору.

Вказувала, що станом на дату звернення до суду першої інстанції заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 22000,00 грн - тіло кредиту, 55162,80 грн. - нараховані проценти первісним кредитором, 26268,00 грн. нараховані проценти позивачем, всього - 103430,80 грн.

Також представник позивача просила стягнути з відповідача судові витрати, понесені товариством в суді першої інстанції та апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Яшан Ю.Б., не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, зазначила, що рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим.

Звертала увагу, що відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %.

?Однак, ТОВ «АВЕНТУС Україна», в порушення вимог даного закону п. 1.5.1. Договору № 5554032 про надання споживчого кредиту від 17.02.2022 встановив денну процентну ставку 1,99 %, коли законом встановлено не більше ніж 1% денної процентної ставки.

Вважає, що ТОВ «АВЕНТУС Україна» свідомо поклала на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар оплати кредитного договору, що в декілька разів вище за тіло кредиту.

Також, представник відповідача заперечила щодо розміру судових витрат, які позивач просить стягнути як витрати за надану правову допомогу.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

17 лютого 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» (далі Товариство) та ОСОБА_1 (далі Споживач) укладено договір про надання споживчого кредиту (далі Договір) № 5554032 (а.с.22-26).

За цим договором, укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Вейб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Паролю входу до Особистого кабінету. При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства.

На умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п. 1.2 Договору).

Сума кредиту (загальний розмір) складає: 25000 грн. Тип кредиту кредит. Строк кредиту 360 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього Договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі.

Згідно картки обліку договору (розрахунку заборгованості) за відповідачем рахується заборгованість за кредитним договором № 5554032 від 17.02.20222 року, яка складає 77162,80 грн. (а.с.10-21)

Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 29.05.2023 року до Договору факторингу № 29-05/2023 від 29.05.2023 року TOB «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 77162,80 грн. (а.с.31)

Згідно з договором факторингу № 29.05/23-Ф від 29 травня 2023 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (Фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (Клієнт), а також витягом з реєстру боржників, за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належать Клієнту, зокрема щодо ОСОБА_1 за кредитним договором № 5554032 від 17 лютого 2022 року на загальну суму 77162,80 грн, у тому числі: сума заборгованості за основною сумою боргу 22000 грн; сума заборгованості за відсотками 55162,80 грн. (а.с.46-52, 31)

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги), апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог в частині стянення відсотків в сумі 56 430,80 грн., суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «АВЕНТУС Україна» в порушення вимог частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», п. 1.5.1. Договору № 5554032 про надання споживчого кредиту від 17.02.2022 встановив денну процентну ставку 1,99 %, коли законом встановлено не більше ніж 1% денної процентної ставки. Як наслідок суд обмежив загальну суму відсотків, що підлягають стягненню до розміру кредиту, що був отриманий.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткову відмову в задоволенні позовних вимог виходив з того, що позичальником включені до умов кредитного договору несправедливі умови, які полягають у тому, що фінансова установа в незалежності від того, чи споживач здійснить погашення заборгованості за кредитним договором, може в односторонньому порядку, без повідомлення споживача, укладення додаткової угоди, продовжити дію такого договору для подальшого нарахування та стягнення відсотків за кредитним договором, що вносить істотний дисбаланс до договірних правовідносин та ставить споживача в несправедливе становище по відношенню до кредитної установи.

Колегія суддів не погоджується із висновком районного суду з огляду на наступне.

Так, згідно з статею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За статтею 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

При цьому, згідно з частиною 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина 2 статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Суд першої інстанції правильно констатував, що 17.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір №5554032 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачці надано 25 000 грн на умовах зворотності, платності строком на 360 днів.

Договір про надання споживчого кредиту №5554032 підписано відповідачкою електронним підписом шляхом зазначення одноразового ідентифікатора, відповідно до частин 6, 8 статті 11, статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

За змістом частини 13 статті 11 цього Закону докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, наведене свідчить, що відповідачка ознайомилася і погодилася з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до частини 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

При цьому відповідачка не заперечує щодо факту укладення нею з ТОВ «Авентус Україна» Договору № 5554032 від 17.02.2022.

Суд першої інстанції аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, правильно встановив, що кредитний договір від 17 лютого 2022 року за № 5554032 укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Однак суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків в повному розмірі та в межах строку дії договору, посилаючись на те, що позичальником включені до кредитного договору несправедливі умови.

Відповідно до умов Договору строк кредиту становить 360 дні (п. 1.4. договору).

Пунктом 1.5. Договору № 5554032 від 17.02.2022 визначено тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процента ставка становить 1,99 % в день та застосовується в межах строку кредиту вказаного в п. 1.4. цього договору (п. 1.5.1. договору).

Знижена процентна ставка 1,194 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживач до 19.03.2022 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв?язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

У випадку невиконання Споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. (п. 1.5.2.)

?Згідно розрахунку наданого позивачем, 06.04.2022 ОСОБА_1 здійснила оплату на рахунок Кредитора в розмірі 5388.00 грн., з яких 2388,00 грн. оплата процентів, 3000,00 грн оплата тіла кредиту. Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснювала.

? В період з 25.02.2022 по 30.04.2022 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відсотки за користування кредитом відповідачці не нараховувалися, оскільки у зв?язку з введенням воєнного стану та з метою врегулювання кредитних правовідносин з клієнтами, товариством було приннято рішення про призупинення нарахування процентів та надання кредитних канікул за користування кредитними коштами за всіма кредитними договорами.

?У період з 01.05.2022 по 03.09.2022 позивачем було здійснено нарахування за стандартною процентною ставкою 1,99% у сумі 55162,80 грн. (437,80 грн. х 126 днів = 55162,80 грн.)

ОСОБА_1 не надала свого розрахунку чи інших доказів, які б давали суду підстави для встановлення іншого розміру кредитної заборгованості та заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, тобто відповідачкою не спростований факт наявності та розміру заборгованості, чи порядок її нарахування.

Крім того, відповідач в суді першої інстанції позовні вимоги визнала частково, а саме в частині тіла кредиту в розмірі 22000 грн.

Посилання представника відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на неправомірне встановлення ТОВ «АВЕНТУС Україна» в п. 1.5.1. Договору № 5554032 про надання споживчого кредиту від 17.02.2022, денну процентну ставку 1,99%, коли законом встановлено не більше ніж 1% денної процентної ставки, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023, який набрав чинності 24.12.2023, тобто після укладення Договору № 5554032 від 17.02.2022.

Крім того, п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування», положення ч. 5 ст. 8 вказаного Закону щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки, вводиться в дію поетапно, а саме протягом 240 днів з дня набрання чинностіЗаконом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Так протягом перших 120 днів установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %, протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Окрім того, частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживжий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Кредитний договір № 5554032 був укладений 17.02.2022, тобто до внесення змін до Закону України «Проспоживче кредитування», а також строк дії вищевказаного договору закінчився 11.02.2023 відповідно до п. 1.4 Кредитного договору.

За таких обставин, посилання представника відповідача на ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», є безпідставним.

Отже, враховуючи положення п.4.4, п. 6.1 Договору №5554032 від 17.02.2022 та положення договору факторингу № 29.05/23-Ф від 29 травня 2023 року, дані витягу з Реєстру боржників (витяг) до Договору факторингу № 29.05/23-Ф від 29 травня 2023 року правомірність нарахування позивачем заборгованості по кредиту, процентам, розмір яких позичальницею не спростовано, колегія суддів погоджується із визначеною позивачем сумою заборгованості, що підлягає до стягнення із ОСОБА_1 : 22 000 грн заборгованості за наданим кредитом та 81430,80 грн заборгованості за відсотками, з яких 55 162,80 грн. - сума процентів нарахованих первісним кредитором за користування кредитом за період з 01.05.2022 по 03.09.2022 та 26268,00 нараховані позивачем відсотки за 60 календарних днів за період з 04.09.2022 - 02.11.2022 .

Матеріали справи не містять даних про те, що відповідачка оспорювала договір факторингу № 29.05/23-Ф від 29 травня 2023 року, укладений між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»» та ТОВ «Авентус Україна», в частині переданої позивачу вимоги за кредитним договором №5554032 про надання споживчого кредиту від 17.02.2022.

Розподіл судових витрат

У позовній заяві ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»» заявлено про стягнення з ОСОБА_1 10 000 грн понесених витрат на правову допомогу, що була надана в суді першої інстанції.

Так, надання правничої допомоги позивачу адвокатом Столітнім М.М. підтверджується Договором про надання правової допомоги №10/07-2023 від 10 липня 2023 року, ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1423361 від 30.11.2023 та свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Договором передбачено, що оплата за надані послуги складається з суми вартості послуг, зазначених у рахунку-фактурі. Факт надання послуг підтверджується звітом про надання правової допомоги. Підставою для оплати є рахунок-фактура. Клієнт здійснює оплату за надані послуги у день отримання рахунку-фактури шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок.

Відповідно до Звіту про надання правової допомоги від 10.07.2023 згідно Договору №10/07-2023 від 10.07.2023 та Рахунку на оплату по замовленню №143/30/11 від 30.11.2023 ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» була надана наступна правова допомога адвокатом Столітнім М.М.: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором - 3000 грн (3 год. х 1000 грн), складання позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором - 5000 грн (5 год. х 1000 грн), подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта - 2000 грн (2 год. х 1000 грн), а всього сума послуг складає 10000 грн.(а.с.72, 75).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи малозначність справи, та розгляд її в спрощеному позовному провадженні, дійшов висновку про необхідність зменшення понесених позивачем витрати на професійну правничу допомогу з огляду на співмірність з обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та стягнув їх у розмірі 4000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з таким розміром судових витрат на професійну правничу допомогу.

При подані апеляційної скарги представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

Як убачається з матеріалів справи інтереси ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» в суді апеляційної інстанції представляла адвокат Городніщева Є.О. на підставі договору про надання правової допомоги № 28/03-2024 від 28 березня 2024 року, ордеру серія АІ № 1634658 від 14.06.2024.

Відповідно до Звіту про надання правової допомоги від 23.05.2024 згідно Договору №28/03-2024 від 28.03.2024 та Рахунку на оплату по замовленню № 18-28/03-2024 від 23.05.2024 ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» була надана наступна правова допомога адвокатом Городніщевою Є.О.: збір та аналіз доказів і документів для подання апеляційної скарги - 2000 грн (2 год. х 1000 грн), складання апеляційної скарги - 5000 грн (5 год. х 1000 грн), подання до суду апеляційної скарги - 1000 грн (1 год. х 1000 грн), а всього сума послуг складає 8000 грн.(а.с.187, 188).

Представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу просив зменшити цей розмір, посилаючись на рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсягу наданих позивачу послуг з правничої допомоги, змісту поданих процесуальних документів, принципів співмірності та розумності судових витрат.

Колегія суддів вважає, що визначений позивачем розмір витрат з надання правничої допомоги в апеляційному суді є завищенним та не відповідає критерію співмірності та розумності судових витрат, а тому підлягає зменшенню.

Статтею 137 ЦПК України закріплено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про відшкодування витрат на правову допомогу подана представником позивача у визначений законом строк разом з позовною заявою, тобто, до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Відповідно до вимог статей 137, 141 ЦПК України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховувати позицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Враховуючи зазначене, з урахуванням категорії справи, рівня складності юридичної кваліфікації правовідносин, обсягу наданих позивачу послуг з правничої допомоги, змісту поданих процесуальних документів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, судова колегія дійшла висновку, що справедливим буде стягнення з ОСОБА_1 в розмірі 3 000,00 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» сплачено судовий збір у розмірі 2147,20 грн., при подані апеляційної скарги товариством сплачено судовий збір 2576,64 грн.

З урахуванням зазначеного, з ОСОБА_1 на користь товариства підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2147,20 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та 2576,64 грн за розгляд справи в суду апеляційної інстанції.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості за процентами зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, тому, згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для зміни рішення у цій частині та у частині розподілу судового збору. В іншій частині рішення суду зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2024 року змінити в частині визначення розміру заборгованості за відсотками та в частині розподілу судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» () заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 81 430 (вісімдесят одна тисяча чотириста тридцять) гривень 80 копійок та судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі - 2147,20 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, понесені на сплату витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 гривень та 2576,64 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді Л.М. Дьомич

С.І. Мурашко