ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 жовтня 2024 року

м. Харків

справа № 644/2129/23

провадження № 22-ц/818/3224/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі батька у вихованні дитини за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Мойсюка Андрія Миколайовича на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 червня 2024 року, постановлене під головуванням судді Ізмайлова І.К., -

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі батька у вихованні дитини.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 10 червня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Мойсюк Андрій Миколайович просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу з 2016 року по 2018 рік. ІНФОРМАЦІЯ_1 них народився син ОСОБА_3 місце проживання якого, рішенням суду від 18.08.2021 року визначено з матір`ю і на цей час син проживає з матір`ю в квартирі АДРЕСА_1 . Вказує, що ОСОБА_1 належним чином здійснюються батьківські обов`язки. Позивач неодноразово приїжджав до сина з метою побачитись, поспілкуватись та провести разом час, купував подарунки, одяг та солодощі, однак усі спроби завершувалися супротивом зі сторони матері, яка не відкриває двері та не бере подарунки для сина, таким чином вчиняє перешкоди у спілкуванні з сином. Позивач працює поза межами України, та має змогу спілкуватися з сином у вихідні дні декілька разів на місяць, оскільки періодично приїжджає в Україну саме з метою побачитись із сином. Зазначає, що позивач звертався із заявою про незаконне здійснення перешкод у спілкуванні з дитиною, до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Департаменту у справах сім`ї, молоді та спорту, Люботинського міського відділу національної поліції України в Харківській області, Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Уповноваженому Президента з прав дитини та Директорату розвитку соціальних послуг та захисту прав дітей Міністерства соціальної політики України. Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради №328 від 19.10.2022 року, на підставі висновку Департаменту служб у справах дітей та рекомендацій Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету ХМР затверджено графік спілкування батька з сином у кожну першу суботу місяця з 15:00 до 19:00 в присутності матері та спілкування засобами телефонного зв`язку щонеділі в зручний для дитини час. Вважає, що таке рішення прийняте з неповним з`ясуванням фактичних обставин справи, є недостатнім, необґрунтованим та таким, що неможливе до виконання. Просив встановити графік спілкування в першу та третю неділю місяця по три години, другу та четверту суботу місяця по три години, а також 31 грудня з 12:00 до 16:00, 01 січня з 12.00 до 16:00 та 7 січня з 12:00 до 16:00, крім того визначити участь батька під час святкування дня народження сина, а саме 25.01 за місцем проведення святкового заходу та врахувати спілкування з сином 12.03 (день народження батька) не менше трьох годин. Вказує, що незважаючи на те, що затверджений графік органу опіки та піклування є вкрай недостатнім для повноцінного спілкування батька з сином, відповідачка не тільки не виконує свої обов`язки, безпідставно, протиправно та необґрунтовано здійснюючи перешкоди у спілкуванні з сином та прийнятті участі у його вихованні, а й взагалі, перестала інформувати про місцезнаходження дитини. Відповідачка в порушення встановленого графіку покинула територію України разом з сином не повідомивши батька про теперішнє місце перебування дитини, що робить неможливим виконання рішення та затвердженого графіку. Просить суд усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною та встановити спосіб участі батька у вихованні дитини, що забезпечить право батька та сина на особисте спілкування, встановивши графік спілкування: першу та третю неділю місяця по три години; другу та четверту суботу місяця по три години. 31 грудня з 12:00 до 16:00, 01 січня з 12.00 до 16:00, 7 січня з 12:00 до 16:00. А також, участь батька під час святкування дня народження сина, 25.01 за місцем проведення святкового заходу та врахувати спілкування з сином 12.03 (день народження батька) не менше трьох годин. Зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином, повідомляти про місце перебування та стан здоров`я дитини.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того , що при зверненні до суду позивачем не надано належних та допустимих доказів вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною та необхідності встановлення іншого способу участі батька у вихованні дитини ніж встановлений органом опіки. Суд не вважав можливим задовольнити позовні вимоги за їх недоведеністю, що не позбавляє права на повторне звернення до суду з вимогами на підставі нового доказу, який є іншою підставою позову.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції, не в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 23-24).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований разом з матір`ю ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 25, 78).

Позивач ОСОБА_1 проживає окремо від ОСОБА_2 та сина ОСОБА_4 .

25.10.2021 року ОСОБА_1 звертався з заявою про незаконне здійснення перешкод у спілкуванні з дитиною, зокрема до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Департаменту у справах сім`ї, молоді та спорту, Люботинського міського відділу національної поліції України в Харківській області, Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Уповноваженому Президента з прав дитини та Директорату розвитку соціальних послуг та захисту прав дітей Міністерства соціальної політики України, оскільки станом на день подання вказаної заяви рішення органу опіки та піклування ухвалено не було, а мати продовжувала здійснювати перешкоди батьку у спілкуванні з сином (а.с. 29-31).

18.01.2022 року позивач звернувся з заявою до начальника Харківського відділу № 1 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області про вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною з боку ОСОБА_2 за місцем фактичного проживання у АДРЕСА_2 (а.с. 26-28).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.01.2022 року зобов`язано ВП №1 ХРУП №2 ГУНП у Харківській області внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 18.01.2022 року.

Також до суду першої інстанції надано квитанції АТ «Універсал Банк» про сплату ОСОБА_1 , щомісячно з вересня 2020 року по лютий 2023 року та з червня 2023 року по грудень 2023 року по 5000,00 грн. одержувачу ОСОБА_5 , в якості аліментів на утримання сина ОСОБА_4 (40-70, 169-175).

ОСОБА_1 добровільно надає матеріальне забезпечення дитині.

Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради № 328 від 19.10.2022 року встановлено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначивши час: кожна перша субота місяця з 15:00 до 19:00 в присутності матері дитини ОСОБА_2 , спілкування засобами телефонного зв`язку щонеділі в зручний для дитини час.

Попереджено ОСОБА_2 , що перешкоджаючи зустрічам ОСОБА_1 з малолітнім Матвієм, вона порушує права дитини та батька (а.с. 16).

В результаті конфліктної ситуації пов`язаної з участю батька у вихованні сина та перешкод в цьому з боку матері, компетентним на це органом прийнято рішення про встановлення порядку участі батька у вихованні малолітнього сина.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що він та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу з 2016 року по 2018 рік. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 місце проживання якого, рішенням суду від 18.08.2021 р. визначено з матір`ю і на цей час син проживає з матір`ю в квартирі АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 , належним чином здійснює свої батьківські обов`язки, матеріально забезпечує сина регулярно надсилає грошові коштів на його утримання у розмірі 5000,00 грн на місяць, систематично купує сину подарунки, одяг, іграшки, забезпечує належне дозвілля та відпочинок. Під час вкрай рідких побачень з сином, жодним чином не порушував права чи інтереси дитини, між ними теплі, близькі родинні стосунки. Він неодноразово приїжджав до сина з метою побачитись, поспілкуватись та провести разом час, купував подарунки, одяг та солодощі, однак усі спроби завершувалися супротивом зі сторони матері, яка не відкривала двері та не брала подарунки для сина, таким чином вчиняла перешкоди у спілкуванні з сином. Він працює поза межами України, та має змогу спілкуватися з сином у вихідні дні декілька днів на місяць, оскільки періодично приїжджає в України з цією метою. 18.01.2022 року відповідачка та її батьки не допустили позивача до спілкування з сином, не прийняли солодощі, одяг. В присутності сина виштовхали його у коридор, дитину яка бажала побачити батька забрали в іншу кімнату. В зв`язку з цими подіями позивач викликав екіпаж патрульної поліції та складено відповідну заяву. 28.01.2022 року ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова зобов`язано ВП №1 ХРУП №2 ГУ НП у Харківській області внести відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР та розпочати досудове розслідування. 25.10.2021 року позивач звертався з заявою про незаконне здійснення перешкод у спілкуванні з дитиною, до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Департаменту у справах сім`ї, молоді та спорту, Люботинського міського відділу національної поліції України в Харківській області, Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Уповноваженому Президента з прав дитини та Директорату розвитку соціальних послуг та захисту прав дітей Міністерства соціальної політики України. Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради №328 від 19.10.2022 року, на підставі висновку Департаменту служб у справах дітей та рекомендацій Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету ХМР затверджено графік спілкування батька з сином у кожну першу суботу місяця з 15:00 до 19:00 в присутності матері та спілкування засобами телефонного зв`язку щонеділі в зручний для дитини час. Вважавє що таке рішення прийняте з неповним з`ясуванням фактичних обставин справи, є недостатнім, необґрунтованим та таким, що неможливе до виконання. Просив встановити графік спілкування в першу та третю неділю місяця по три години, другу та четверту суботу місяця по три години, а також 31 грудня з 12:00 до 16:00, 01 січня з 12.00 до 16:00 та 7 січня з 12:00 до 16:00, крім того визначити участь батька під час святкування дня народження сина, а саме 25.01 за місцем проведення святкового заходу та врахувати спілкування з сином 12.03 (день народження батька) не менше трьох годин. На момент затвердження графіку спілкування дитині виповнилось всього три роки. Спілкування засобами телефонного зв`язку здійснюються виключно через комунікацію з матір`ю, яка в свою чергу ігнорувала позивача та не давала можливості спілкуватись, заблокувала його в усіх месенджерах, що унеможливлює спілкування з сином ані телефонними засобами зв`язку, ані при особистій зустрічі. Разом з тим, незважаючи на те, що затверджений графік органу опіки та піклування є вкрай не достатнім для повноцінного спілкування батька з сином, відповідачка не тільки не виконує свої обов`язки, безпідставно, протиправно та необґрунтовано здійснюючи перешкоди у спілкуванні з сином та прийнятті участі у його вихованні, а й взагалі, перестала інформувати про місцезнаходження дитини. Відповідачка в порушення встановленого графіку покинула територію України разом з сином не повідомивши батька про теперішнє місце перебування дитини, що робить неможливим виконання рішення та затвердженого графіку. На підставі викладеного просив усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною та встановити спосіб участі батька у вихованні дитини, що забезпечить право батька та сина на особисте спілкування, встановивши графік спілкування: першу та третю неділю місяця по три години; другу та четверту суботу місяця по три години. 31 грудня з 12:00 до 16:00, 01 січня з 12.00 до 16:00, 7 січня з 12:00 до 16:00. А також, участь батька під час святкування дня народження сина, 25.01 за місцем проведення святкового заходу. Крім того просив врахувати спілкування з сином 12.03 (день народження батька) не менше трьох годин. Зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином, повідомляти про місце перебування та стан здоров`я дитини.

Частиною 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У ст. 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Статтею 23 Конвенції, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства.

Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми (15 травня 2003 року), ратифікованої Україною 20 вересня 2006 року, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини.

Згідно ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Тобто, саме на батьків покладено обов`язок встановити та підтримувати контакт з дітьми та участь у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

За правилами статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України

Під час розгляду справи відповідачем не спростовано наявність у позивача права на особисте спілкування з дитиною, передбачене законодавством, не доведено неспроможність батька, спілкуватися та доглядати за ним самостійно, що могло б перешкоджати нормальному його розвитку.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Колегія суддів звертає увагу на наявність конфлікту між сторонами та наявність обставин, які унеможливлюють реалізацію права батька на участь у вихованні сина та відповідно право дитини на спілкування з батьком.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною чи забороною спілкуванні з дитиною одного з батьків .

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема батько зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір`ю. Не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування позивача із дитиною виключно за домовленістю із відповідачкою та у її присутності, може протиправно обмежити їх участь у вихованні дитини.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що мати, усвідомлюючи інтереси дитини та виконуючи рішення суду має можливість морально підготувати її до зустрічей з батьком, сприяти встановленню психоемоційного зв`язку батька з малолітньою дитиною.

Також колегія суддів зауважує, що визначення порядку участі батька у вихованні дитини органом опіки та піклування : один раз на місяць, не позбавляє позивача права просити про визначення іншого порядку участі у вихованні та спілкуванні із дитиною.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги, а саме: визначити ОСОБА_1 наступний спосіб спілкування та участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом особистих побачень: першу та третю неділю місяця з 10.00 години до 13.00 години; другу та четверту суботу місяця з 10.00 години до 13.00 години; 31 грудня з 12:00 до 16:00; у день народження батька 12.03 з 14.00 години до 17.00 години.

Визначення такого порядку відповідатиме інтересам дитини, з урахуванням її віку, та не порушує прав батька і дитини на спілкування.

При цьому наявність та періодичність побачень є достатньою для реалізації батьком своїх прав щодо участі у вихованні дитини.

Разом з тим належних і допустимих доказів, що відповідачка чинить перешкоди позивачеві у спілкуванні із дитиною, станом на час розгляду справи, колегії суддів не надано.

Тому у задоволенні позовних вомог в цій частині слід відмовити.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків вимагатиме від судів ретельної перевірки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHR v.UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v.UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимо є помилковими.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 10 червня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мойсюка Андрія Миколайовича - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 10 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 наступний спосіб спілкування та участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом особистих побачень:

першу та третю неділю місяця з 10.00 години до 13.00 години;

другу та четверту суботу місяця з 10.00 години до 13.00 години;

31 грудня з 12:00 до 16:00;

у день народження батька 12 березня з 14.00 години до 17.00 години.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 09.10.2024 року.