ЄУ№ 712/8320/24
Провадження №2/712/2681/24
05 листопада 2024 року Соснівський районний суд м. Черкаси
у складі: головуючого судді Стеценко О.С.,
за участю секретаря судового засідання Дубини В.В.,
представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
Відповідно до умов договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 2 600,00 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором.
На підставі видаткового касового ордеру від 02 грудня 2005 року Кредитною спілкою «Федерація» на користь ОСОБА_2 було видано суму коштів у розмірі 2 600,00 грн.
Кредитна спілка «Федерація» на підставі Постанови Господарського суду Черкаської області від 02 лютого 2021 року по справі №14/1313 перебуває у ліквідаційній процедурі. Ліквідатором КС «Федерація» згідно Постанови Господарського суду Черкаської області від 02 лютого 2021 року по справі №14/1313 призначено арбітражного керуючого Носань Наталію Сергіївну, яка діє на підставі Свідоцтва Міністерства юстиції про право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за №548 від 10 квітня 2013 року.
Відповідачі належним чином свої зобов`язання не виконують, в результаті чого розмір заборгованості, який позивач просить стягнути солідарно з відповідачів, становить 59 269,03 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 2 600,00 грн., плата за користування кредитом 42 735,20 грн., 3% річних 1 169,28 грн., інфляційні втрати 12 764,55 грн.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 серпня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання на 25 вересня 2024 року, яке відкладено до 05 листопада 2024 року у зв`язку з неявкою відповідачів.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідомили, відзив на позовну заяву не надали, зустрічний позов до суду не пред`явили.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться.
Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 2.1 Договору кредит надається строком на 12 фактичних місяців від дати надання Позичальнику кредиту, тобто з 02.12.2005 до 02.12.2006 включно.
Згідно п. 3.1 Договору плата за користування кредитом (проценти) встановлюється виходячи з процентної ставки 0,1589% за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня надання кредиту.
Пунктом 3.2 Договору передбачено, що плата за користування кредитом нараховується щомісячно.
Розділом 4 Договору сторонами погоджено графік погашення, встановлено періодичність та розмір платежів Позичальника з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.
Відповідно до видаткового касового ордеру від 02.12.2005 ОСОБА_2 отримала від КС «Федерація» кредитні кошти у сумі 2 600,00 грн.
Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного погашення заборгованості перед Кредитором (пункт 3.1 Договору).
Відповідно до п. 2.2 договору перехід права вимоги від продавця до покупця за даним договором відбувається після повної оплати придбаних майнових прав щодо права вимоги на умовах, передбачених розділом 3 цього договору, та підписання сторонами акту приймання-передачі документів.
Розділом 3 договору визначено порядок розрахунку за право вимоги, а саме вартість продажу права вимоги становить 15,60 грн.
Позивачем нараховано відсотки за користування кредитом у сумі 42 735,20 грн. за період з 02.01.2006 по 28.02.2020.
Згідно розрахунку, який міститься у позовній заяві позивач нарахував інфляційні втрати у сумі 12 764,55 грн. за період з січня 2007 року по лютий 2022 року та 3% річних у сумі 1 169,28 грн. за період з 02.12.2006 по 23.02.2022.
Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором.
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 отримала та користувалася кредитними коштами у сумі 2 600,00 грн., однак в добровільному порядку позивачу не повернула.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем нараховані відсотки за користування кредитом за період з 02.01.2006 по 28.02.2020 у сумі 42 735,20 грн.
Умов пролонгації строку кредитування договір не містить.
Отже кредитор має нараховувати відсотки лише в межах строку дії договору, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, а саме: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України» (п.п 81-85, 91).
Суд зазначає, що нарахування кредитором відсотків у період з 03.12.2006 по 28.02.2020 є необґрунтованим, оскільки здійснено поза межами строку кредитування, передбаченого договором.
Кредитор мав право нараховувати відсотки за користування кредитом з 03.12.2005 по 02.12.2006.
Ураховуючи, що кредитором нараховані відсотки за користуванням кредиту за межами строку дії кредиту, то у задоволенні вимог позивача в частині стягнення відсотків за користування кредитом, які нараховані починаючи з 03.12.2006, слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.
З урахуванням зазначеного вище, підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення відсотків за користування кредитом у сумі 1 508,04 грн., яка відповідає сумі, що зазначена у розділі 4 кредитного договору та була погоджена сторонами.
Щодо розміру нарахованих позивачем інфляційних втрат в сумі 12 764,55 грн., та 3% річних у сумі 1 169,28 грн, які позивач просить стягнути з відповідачів, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Договором споживчого кредиту встановлено строк кредитування 12 місяців до 02.12.2006.
Як вбачається з розрахунку, позивач нараховував інфляційні втрати за період з січня 2007 року по лютий 2022 року на суму боргу з урахуванням вже нарахованого індексу інфляції та 3% річних за період з 02.12.2006 по 23.02.2022 у сумі 1 169,28 грн.
Суд погоджується з розрахунком позивача і вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у сумі 12 764,55 грн. та 3% річних у сумі 1 169,28 грн.
Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції на день укладення договору поруки) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання невстановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Як досліджено судом у судовому засіданні, договір поруки діє до повного погашення заборгованості перед Кредитором (пункт 3.1 Договору поруки), водночас пунктом 2.1 кредитного договору встановлено строк дії договору 12 фактичних місяців від дати надання Позичальнику кредиту, тобто з 02.12.2005 до 02.12.2006 включно.
Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251 ЦК України). Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (ч. 2 ст. 252 ЦК України).
Зазначений шестимісячний строк є преклюзивним, тобто його сплив є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові до поручителя. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника. Однак і в такому разі кредитор може звернутися із зазначеною вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №2-1169/11 (пункт 61)).
На підставі зазначеного вище, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, нарахування позивачем процентів за межами строку дії договору необґрунтоване, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з боржника ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у сумі 18 041,87 грн., яка складається з суми боргу 2 600,00 грн., заборгованості за відсотками 1 508,04 грн., інфляційних втрат 12 764,55 грн., 3% річних 1 169,28 грн.
У решті вимог позивача слід відмовити за необґрунтованістю.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено позовні вимоги у сумі 18 041,87 грн., що становить 30,44% від заявленої позовної вимоги, а отже на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 737,38 грн.
Керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
У решті позовних вимог відмовити.
Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_3 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів.
Повний текст рішення виготовлено 15.11.2024.
Суддя: О.С. Стеценко