Справа № 532/820/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м. Кременчук

Суддя Кременчуцького районного суду Полтавської області Колотієвський О.О. розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про відвід судді Колотієвського Олександра Олександровича по справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», Кобеляцького управління експлуатації газорозподільної системи «Полтавагаз», ОСОБА_3 про визнання незаконними дій працівників, визнання документів недійсними та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Заява обґрунтована зокрема тим, що суддя Колотієвський О.О. неодноразово порушуючи присягу судді при розгляді його позовів і скарг, порушував його права. Зокрема за позовом до Держави Україна за спір з Козельщинським районним судом про розгляді справи ОСОБА_4 відмовив у задоволенні позовних вимог із-за чого довелось звертатися в ЄСПЛ і цей суд задовольнив хоча і мізерні відшкодування. По інших позовних заявах ОСОБА_4 займався надмірним формалізмом і в результаті жодна з його скарг і заяв не були задоволенні. З того часу у поведінці, свідомості судді ОСОБА_4 нічого не змінилося. Кримінагенна обстановку в Кременчуцькому районі щомісяця ускладняються. Це говорить про те, що судді працюють не якісно. Має місце корупція, мафіозні зв`язки, приховування злочинів, тяганина, знущання над потерпілими.

На підставі вищевикладеного, заявляє про відвід судді Колотієвського О.О. і просить його задовольнити.

Суд, досліджуючи матеріали заяви та справи, приходить такого висновку.

Так, відповідно до ч.3 ст.40 ЦПК України, якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Частиною 3 статті 39 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 Цивільного процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суд враховує висновки, викладені в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2018 року у справі №9901/22/17, згідно з якими головна мета відводу ? гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу ? запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаушильд проти Данії" від 24.05.1989).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справі "Білуха проти України" зазначено, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного". Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими".

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ветштайн проти Швейцарії" від 21.12.2000).

Щодо суб`єктивного критерію, то презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при з`ясуванні питання про те, чи існують законні підстави для побоювання щодо відсутності безсторонності у певного судді, позиція заявника має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути ці побоювання об`єктивно виправдані.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97- ВР), закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи.

Доводи ОСОБА_2 про наявність підстав для відводу судді Колотієвського О.О. від розгляду даної справи є припущеннями, які не підтвердженні жодними доказами, та заявником не обґрунтовано, яким чином викладені ним обставини можуть впливати на неупередженість судді під час розгляду цієї справи.

Більш того, посилання представника заявника на кримінагенну обстановку в Кременчуцькому районі в контексті винуватості в цьому судді Колотієвського О.О. взагалі не заслуговують на увагу з огляду на те, що суд не виконує роль органів, які запобігають вчиненню правопорушень.

Законом України «Про Національну поліцію» визначено завдання відповідного органу, серед великої кількості яких є положення, що орієнтовані на запобігання злочинам, а саме: здійснення превентивної та профілактичної діяльності, що спрямована на запобігання вчиненню правопорушень; виявлення причин та умов, що сприяють учиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, ужиття в межах своєї компетенції заходів для їх усунення тощо Поряд із цим необхідно зазначити, що Національна поліція України здійснює запобіжну діяльність не ізольовано, а в різних видах взаємодії з органами, 1) які визначають державну політику у сфері боротьби зі злочинністю (Президент України, Верховна Рада України, Кабінет Міністрів України); 2) які здійснюють координацію діяльності у сфері запобігання та протидії злочинності (Генеральний прокурор України й підпорядковані йому прокурори; Рада національної безпеки і оборони України); 3) які провадять правоохоронну діяльність у сфері боротьби зі злочинністю (серед суб`єктів цієї групи варто виділяти дві підгрупи: а) органи, для яких боротьба зі злочинністю є однією з основних функцій (наприклад, Департамент карного розшуку Національної поліції України, Головне управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю СБУ України та ін.); 4) які здійснюють контролюючу й інші види управлінської діяльності (громадські організації, об`єднання, органи державного контролю, преса).

Суд звертає увагу, що згідно із вимогами частини 4 статті 36 Цивільного процесуального кодексу України незгода представника сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про відвід судді Колотієвського Олександра Олександровича по справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», Кобеляцького управління експлуатації газорозподільної системи «Полтавагаз», ОСОБА_3 про визнання незаконними дій працівників, визнання документів недійсними та відшкодування моральної шкоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяО. О. Колотієвський