ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7773/24 Справа № 211/3686/24 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 211/3686/24 за заявою Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль»,

на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року,

встановив:

У червні 2024 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі по тексту АТ «Криворізька теплоцентраль») звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послугу постачання теплової енергії з ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року у видачі судового наказу відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Криворізька теплоцентраль» просить ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що на момент подання заяви про видачу судового наказу у даній справі Розділ ІІ ЦПК України «Наказне провадження» не містить норму, відповідно якої суд відмовляє у видачі судового наказу коли із заяви і поданих документів вбачається спір про право. Крім того, положеннями ст. 168 ЦПК України передбачено зміст судового наказу. Відповідно п. 7 вказаної статті у судовому наказі зазначаються, зокрема повідомлення про те, що під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті. Натомість, у подальшому боржник у заяві про скасування судового наказу може зазначити про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача (п. 5 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 171 ЦПК України), що є підставою для скасування судового наказу.

Також посилається, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків щодо заборони нарахування інфляційних втрат та 3% річних на заборгованість за послугу з постачання теплової енергії з 01 грудня 2021 року по 31 березня 2024 року. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», яка набула чинності з дня опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року, установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів, річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

При цьому, судом першої інстанції вірно враховано, що право заявника на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, протягом дії воєнного стану в Україні, є обмеженим, беручи до ваги вимоги пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 1405, пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року, зокрема те, що з 30 грудня 2023 року заборона на нарахування штрафних санкцій, припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги стосується виключно територій, де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих території (Постанова Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року № 1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг»).

Місто Кривий Ріг Дніпропетровської області не є територією де ведуться бойові дії та/або окупованою територією, АТ «Криворізька теплоцентраль» має правові підстави здійснити нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг за весь період прострочення, але починаючи з 29 грудня 2023 року. Виходячи з зазначеного заявником було розраховано інфляційні втрати шляхом множення суми заборгованості, яка існувала на кінець кожного місяця на сукупний індекс інфляції за період прострочення, починаючи з 29 грудня 2023 року, поділена на 100% - сума боргу. Тобто, індекси інфляції, які діяли в період дії мораторію, враховані не були. Відповідно при нарахуванні 3% річних сума заборгованості, яка існувала на кінець кожного місяця, була помножена на процентну ставку, поділена на 100%, помножена на кількість днів прострочення починаючи з 29 грудня 2023 року та поділена на кількість днів у році. Тобто, кількість днів прострочення заборгованості за кожний місяць заявник вирахував з дати припинення мораторію, тобто з 29 грудня 2023 року.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції прийняв до уваги, що Постановою Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року скасовано заборону на припинення нарахування штрафів та пені за несвоєчасну оплату за житлово-комунальні послуги. Не зважаючи на пряму заборону щодо нарахування штрафних санкцій відповідно Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», починаючи з 24 лютого 2022 року, як вбачається з матеріалів справи, заявник просить стягнути з боржників інфляційні втрати, 3% річних та пеню, в тому числі в період з 24 лютого 2022 року по 29 грудня 2023 року. Врахувавши вказане, суд першої інстанції, дійшовши висновку про те, що з пред`явлених вимог вбачається спір про право, посилаючись на положення п. 3 ч. 1 ст. 165 ПК України, дійшов висновку про наявність підстав для відмови АТ «Криворізька теплоцентраль» у видачі судового наказу.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. (ч. 3 ст. 3 ЦПК України)

Згідно ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (ч. 3 ст. 19 ЦПК України).

Відповідно ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Судовий наказ може бути видано, якщо, зокрема, заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, тощо (п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Підстави для відмови у видачі судового наказу визначені статтею 165 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:

1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

2-1) заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;

4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Оскільки заявником заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг суд першої інстанції помилково послався на те, що АТ «Криворізька теплоцентраль» заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України.

Також, відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що з пред`явлених заявником вимог вбачається спір про право, оскільки, не зважаючи на заборону щодо нарахування штрафних санкцій, починаючи з 24 лютого 2022 року, заявник просить стягнути з боржників інфляційні втрати, 3% річних та пеню, в тому числі, і за період з 24 лютого 2022 року по 29 грудня 2023 року, що є підставою для відмови у видачі судового наказу, відповідно, заявлений спір має бути вирішений в порядку позовного провадження.

Згідно пункту 2 частини 3 статті 100 ЦПК України (у редакції до 15 грудня 2017 року) наявність спору про право була підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, що вирішувалося суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мали ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога могла бути вирішена лише у позовному провадженні.

Однак, на момент подання заяви про видачу судового наказу у даній справі вказану підставу для відмови у прийнятті заяви (коли із заяви і поданих документів вбачається спір про право) - виключено, а Розділ ІІ ЦПК України «Наказне провадження» діє у новій редакції.

Разом з тим, згідно п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України, під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті, про що зазначається у судовому наказі.

Тобто, наразі суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (оцінювати правильність та обґрунтованість розрахунків).

А відтак, висновок суду першої інстанції про те, що надані докази не відображають безспірність вимоги заявника, не відповідає вимогам процесуального закону.

Відтак, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу, а доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2)недоведеність обставин,що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (стаття 379 ЦПК України).

Оскільки під час вирішення питання про відмову у видачі судового наказу судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» задовольнити.

Ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста