1Справа № 335/4608/24 2/335/2055/2024
11 листопада 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Геєць Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Шарової А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом першого заступника керівника Пологівської окружної прокуратури Запорізької області Харченка Віктора в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру Запорізькій області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації, -
В обґрунтування вказаних вимог прокурор послався на те, що громадянка російської федерації ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 успадкувала право на земельну частку (пай) з земель, що перебувати у колективній власності КСП «Вершина», розміром 8,87 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).
Згідно з п. 5 вказаного договору його укладено на термін до 01.11.2031. Розмір орендної плати складає 18 000,00 грн. за один календарний рік (п. 7 Договору).
При цьому відповідно до інформації Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 17.10.2023, згідно з обліками відділів з питань паспортизації, реєстрації, еміграції, громадянства, у справах іноземців та осіб без громадянства, обліку, моніторингу інформації про місце реєстрації УДМС у Запорізькій області запитувана інформація у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня.
Також відповідно до ІП «Заява про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року» Єдиної інформаційної аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС України інформація про отримання ОСОБА_1 паспорта громадянина України відсутня.
Вказані відомості підтверджуються інформацією Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України від 10.11.2023 року.
Таким чином, ОСОБА_1 , будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, з 01.07.2021 по теперішній час, не виконала обов`язок щодо її відчуження, у зв`язку з чим право власності на вказану земельну ділянку підлягає припиненню шляхом її конфіскації за рішенням суду.
Згідно положень ст. 81 Земельного кодексу України, ОСОБА_1 була зобов`язана протягом року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення вчинити заходи щодо її відчуження, однак не зробила цього. У зв`язку з цим вказана земельна ділянка в порядку ст. 145 Земельного Кодексу України підлягає конфіскації в дохід держави з подальшим її продажем на земельних торгах та передання виручки від цих торгів власнику.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2024 року вказаний позов прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Учасникам справи був наданий час для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування, однак до початку судового розгляду таких заяв не надійшло.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання прокурор та представник Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася судом належним чином, на підставі ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки у судове засідання відповідач не повідомила, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності суду не надала.
Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, на підставі повної та всебічної оцінки доказів, доводів сторін, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що громадянка російської федерації ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 успадкувала право на земельну частку (пай) з земель, що перебувати у колективній власності КСП «Вершина», розміром 8, 87 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 0197212, виданим Куйбишевською районною державною адміністрацією 18.08.1998.
Згідно з п. 5 вказаного договору його укладено на термін до 01.11.2031. Розмір орендної плати складає 18 000, 00 грн. за один календарний рік (п. 7 Договору).
При цьому відповідно до інформації Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 17.10.2023, згідно з обліками відділів з питань паспортизації, реєстрації, еміграції, громадянства, у справах іноземців та осіб без громадянства, обліку, моніторингу інформації про місце реєстрації УДМС у Запорізькій області запитувана інформація у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня.
Також відповідно до ІП «Заява про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року» Єдиної інформаційної аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС України інформація про отримання ОСОБА_1 паспорта громадянина України відсутня.
Вказані відомості підтверджуються інформацією Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України від 10.11.2023.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 , будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 01.07.2021 по теперішній час) не виконала обов`язок щодо її відчуження.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. ^ У практиці ЄСПЛ (зокрема рішення у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «ІДокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.1 і .2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті І Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі - Перший протокол), а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.
Втручання держави у право власності є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користування «значною свободою (полем) розсуду».
Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання держави в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті і Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення та засобами, які використовуються.
Положення статей 13, 14 Конституції України визначають що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб.
Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.
Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до частини другої статті 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.
Згідно із ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельнйх. ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.
Відповідно до частини п`ятої статті 22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства га юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному.) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення.
При цьому згідно ч.ч. 1, 2 ст. 145 Земельного кодексу України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.
У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель.
Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності.
Згідно із ст. 356 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом.
Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.
Таким чином, у разі невиконання вимог ст. 145 Земельного Кодексу України настають наслідки, передбачені ч.ч. 2, 4 ст.145 цього Кодексу, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу па земельних торгах.
Таким чином, підставою для представництва інтересів держави в суді став факт порушення законодавства при володінні іноземною громадянкою ОСОБА_1 земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, яка не відчужила її упродовж року після набуття права власності. Дана процедура безумовно передбачена чинним земельним законодавством (ст. 145 Земельного кодексу України). Ця норма є імперативною та не передбачає винятків.
Крім того, чинним законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом.
З огляду на характер спірних правовідносин, судом не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду, право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).
У постанові КГС Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/1607/17 висловлена позиція, згідно з якою належність способу захисту означає, що він має відповідати змісту порушеного права, способу (характеру) правопорушення, має враховувати наслідки, які спричинило правопорушення, а також відповідати правовій меті, до якої прагне суб`єкт захисту.
Згідно з висновками, викладеними у постанові від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 викладено висновок Великої Палати Верховного Суду, застосування ефективного способу захисту приводить до реального поновлення порушеного права (забезпечує припинення його невизнання чи оспорювання) або припиняє неможливість задоволення інтересу. Ефективний спосіб захисту спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів настільки, наскільки це можливо.
Розглядаючи справу суд має з`ясувати, чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.
Згідно з п. «д» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється, зокрема, шляхом застосування інших, передбачених законом, способів захисту.
Крім того, «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з вимогою повернути спірну земельну ділянку до державної власності є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - повернення у власність Українського народу землі сільськогосподарського призначення, а також захист суспільних інтересів загалом. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю.
Повернення спірної земельної ділянки із власності ОСОБА_1 відповідає критерію законності, воно здійснюється на підставі вимог ст.ст. 81, 145 Земельного кодексу України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності.
Аналогічні висновки щодо застосування практики Європейського суду з прав людини виклав Верховний Суд України в своїй постанові від 29.06.2016 у справі № 6-1376пс 16.
Більш того, основою будь-якої держави є нормативно правові акти, як є обов`язковими до виконання. Без права і законодавства держава не спроможна ефективно управляти суспільством, забезпечувати здійснення прийнятих нею рішень, охороняти і захищати права своїх громадян. При цьому, створюючи систему органів державної влади та визнаючи свободу кожного у реалізації права на власність, держава жодним чином не мата на меті щоб будь-який суб`єкт правовідносин міг обійти встановлений законом порядок набуття певних прав. Саме тому, врегульовуючи відносини набуття іноземцем у порядку спадкування у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, законодавець унормував їх шляхом встановлення відповідних процедур, з чіткою вимогою - недопущення порушення прав інших осіб. При цьому кожному без винятку не надано право на зловживання чи нівелювання закону.
Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, якою ОСОБА_1 незаконно володіє, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами.
Зазначений спосіб захисту чітко визначений ч. 2 ст. 145 Земельного кодексу України.
Задоволення такого позову призведе до відновлення порушених прав та законних інтересів держави, виходячи з того, що стан збереження земель сільськогосподарського призначення має загальнонаціональне значення.
Так, відповідно до ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний контроль за використанням та охороною земель також здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад у межах повноважень, визначених законом, у разі прийняття відповідною радою рішення про здійснення такого контролю.
Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин є Державна служба України з питань геодезії, картографії та її територіальні органи.
Згідно з п.п.1 п. 3 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, топографо- геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного контролю за використанням га охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості грунтів.
Відповідно до пп. 33, 42 п. 4 Положення Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, окрім іншого організовує та здійснює державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності; подає позови про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом.
Згідно з п. 8 вказаного Положення Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Держгеокадастр реалізує надані йому повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Таким органом на території Запорізької області є Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області.
Згідно із п. 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 23.12.2021 № 603. Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.
Відповідно до пп. 34 п. 4 даного Положення, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області подає позов про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом.
Таким чином, враховуючи зазначені положення законодавства саме Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та в даному випадку, з урахуванням ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки.
Судом не ставиться під сумнів законність втручання у право власності відповідача, зважаючи на існування загальновідомого, чітко визначеного ЗК України обов`язку іноземця чи особи без громадянства, відчужити в річний строк, після набуття права власності, земельну ділянку сільськогосподарського призначення.
Таким чином, у суду не має підстав вважати, що у відповідача ОСОБА_1 існували перешкоди самостійно чи з допомогою фахівця у галузі права ознайомитися із зазначеними вище нормами законодавства та зробити висновки щодо наявності обов`язку відчужити спірну земельну ділянку.
У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, суд не вбачає невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають повному задоволення, тому орган прокуратури також має право в порядку ст. 141 ЦПК України на стягнення з відповідача понесених документально підтверджених витрат на сплату судового збору у розмірі 34 088,67 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 141, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву першого заступника керівника першого заступника керівника Пологівської окружної прокуратури Запорізької області Харченка Віктора в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру Запорізькій області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації - задовольнити.
Копію заочного рішення направити відповідачу в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 14.11.2024 року.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт НОМЕР_1 , виданий ТГІ в смт. Ігрим ОУФМС росії по Ханти-Мансійському автономному округу-Югрі в Березовському районі 13.04.2012, код підрозділу 860-045, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), місце реєстрації: російська федерація, Ханти-Мансійський автономний АДРЕСА_1 .
Суддя Ю.В.Геєць