КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про відшкодування шкоди, -

установив:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Національного банку України про відшкодування шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що між нею та ПАТ КБ «Хрещатик» був укладений договір банківського вкладу «ІМЕННИЙ ONLANE» №222D-IB7657 від 11 лютого 2016 року на суму 50000 євро, строком з 11 лютого 2016 року до 11 лютого 2017 року.

На підставі постанови Правління НБУ від 05 квітня 2016 року №234 «Про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05 квітня 2016 року прийнято рішення №463 про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик».

Відповідно до рішення Правління НБУ від 02 червня 2016 року №46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03 червня 2016 року №913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з довідкою уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» від 14 листопада 2016 року №2-3/3/11311 вимоги позивача акцептовані у сумі 1226089,30 грн. - 4 черга задоволення.

Разом з тим, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2017 року було залишено без змін постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року у справі №826/6665/16, якою було визнано протиправним та скасовано постанову НБУ про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних.

За таких обставин, вважає, що внаслідок такого неправомірного рішення НБУ йому було завдано майнову шкоду у розмірі 1226089,30 грн.

Просила суд, стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду у розмірі 1226089,30 грн. та судові витрати.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року, у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що правова оцінка судом першої інстанції обставин справи призвела до помилкового висновку про те, що її вимога про відшкодування шкоди Національним банком України є необґрунтованою та такою, що не підтверджена належними доказами, щодо завдання їй реальних збитків діями або бездіяльністю саме відповідачем.

Наголошує, що саме через бездіяльність НБУ, щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів, нею був втрачений доступ до своїх грошових коштів, які знаходились на депозитному рахунку, які згодом не було компенсовано за рахунок гарантованої суми від ФГВФО.

Вказує, що факт протиправної поведінки НБУ уже є доведеним, на що вказують численні судові рішення, які набрали законної сили, і одним із учасників всіх проваджень є одна й та сама особа - НБУ, а тому повторне доведення цієї ж обставини не вимагається.

Таким чином, причиною виникнення у спірній ситуації шкоди є протиправна поведінка НБУ, а її наслідком - неплатоспроможність Банку та його подальша ліквідація, з настанням яких її права та інтереси, щодо її грошових коштів та банківських металів на її рахунку у Банку були порушені, ці кошти їй не можуть бути повернені, чим їй було завдано шкоду та порушено відповідачем її право на мирне володіння майном

Просила суд, скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На вказану апеляційну скаргу від НБУ надійшов відзив, обґрунтований тим, що скасування постанови НБУ про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора не означає автоматичного поновлення банком стану, що існував до початку ініціювання процедури його ліквідації, відсутності обставин недоступності вкладів та, відповідно, незаконності одержання вкладниками гарантованих виплат від Фонду як підстави зменшення коштів Фонду.

Зазначає, що позивачем не доведено, що внаслідок дій (бездіяльності) Національного банку України було порушено її право на отримання коштів за договором банківського вкладу.

Також звертає увагу на те, що у оскарженому рішенні суд дійшов обґрунтованого висновку, відповідно до якого після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку.

Посилається і на те, що відносини між позивачем та ПАТ «КБ «Хрещатик» є договірними, тоді як до функцій НБУ не належить вирішення спорів, що виникають у договірних відносинах між клієнтом і банком.

НБУ не є стороною у договірних відносинах, що виникли між позивачем та банком, а отже у нього відсутні зобов`язання стосовно виконання умов договору, укладених між ними.

Окрім цього, посилання в апеляційній скарзіна численні судові рішення, які набрали законної сили, та якими, нібито, встановлено факт протиправної поведінки НБУ не є доказом наявності протиправної поведінки Банку чи причинно-наслідкового зв`язку, адже в них не міститься жодного висновку про те, що внаслідок будь-яких дій або бездіяльності НБУ були порушені права позивача на отримання коштів за договором банківського вкладу чи за договором банківського рахунку, а причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Просив суд, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Хрещатик» був укладений договір банківського вкладу «ІМЕННИЙ ONLANE» №222D-IB7657 від 11 лютого 2016 року.

Відповідно до відповіді Національного банк України від 16 червня 2023 року на адвокатський запит №05/06, документи щодо юридичного оформлення (відкриття/закриття) депозитних, карткових, поточних рахунків на ім`я ОСОБА_1 , а також документи про рух коштів, виписки по банківським рахункам клієнтів банку, в описах архівних справ ПАТ «КБ «Хрещатик» не зазначені та на архівне зберігання до Національного банку ліквідатором банку не передавались.

Згідно з Актом від 05 січня 2022 року №1 «Про вилучення для знищення документів ПАТ «КБ «Хрещатик» за 2015-2016 роки, не внесених до Національного архівного фонду», документи (справи) банку, у тому числі: меморіальні документи дня в національній та іноземній валюті, касові документи дня в іноземній валюті, справи з юридичного обслуговування поточних/карткових рахунків за 2016 рік, були вилучені та знищені в установленому порядку, у зв`язку із закінченням строку їх зберігання, який становить 5 років.

У Звіті уповноваженої особи Фонду про завершення ліквідаційної процедури банку у вигляді «Переліку вимог кредиторів, які були включені до реєстру вимог і залишилися не задоволені на час завершення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик», наявна інформація про кредиторські вимоги ОСОБА_1 до банку.

05 квітня 2016 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову №234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних», відповідно до якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 квітня 2016 №463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно даного рішення розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «Хрещатик» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05 квітня 2016 року до 04 травня 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2 строком на один місяць з 05 квітня 2016 року до 04 травня 2016 включно.

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду від 21 квітня 2016 року №560 продовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» з 05 квітня 2016 року до 04 червня 2016 року включно.

У відповідності до даного рішення продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» ОСОБА_2 з 05 травня 2016 року до 04 червня 2016 року включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02 червня 2016 року №46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 03 червня 2016 року №913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно вказаного рішення розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» з 06 червня 2016 року по 05 червня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені, зокрема, ст. ст. 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ОСОБА_2 .

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано будь-яких достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача у доведенні ПАТ «КБ «Хрещатик» до неплатоспроможності та доказів заподіяння шкоди протиправними діями чи бездіяльністю відповідача, оскільки розмір вкладу не є розміром шкоди у розумінні ст. 1166 ЦК України, не доведено причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та неправомірними діями відповідача.

З такими висновками погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що ним встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами фізичних осіб, а його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банку.

Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з пунктами 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.

Залишок невиплаченої суми підлягає поверненню в порядку черговості, встановленої ст. 52 цього Закону. Зокрема вимоги вкладників-фізичних осіб у частині, що перевищує суму, визначену Фондом, погашаються у четверту чергу.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15.

Ураховуючи, що між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Хрещатик» виникли договірні відносини, стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неможливе.

Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За загальним правилом, яке встановлено у ч. 1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що майнова шкода виражається у формі збитків. У свою чергу збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовійсумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Статтями 1173, 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також, завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи.

Натомість наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є обов`язком позивача.

Отже, обов`язковою умовою відшкодування заподіяних збитків та майнової шкоди є порушення прав особи внаслідок незаконних дій або бездіяльності та наявність реального збитку та шкоди.

Урахувавши, що правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Хрещатик» є договірними, які регулюються нормами цивільного законодавства, позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме внаслідок діяльності Національного банку України вона позбавлена можливості повернути кошти з депозитного вкладу, що завдало їй шкоду, суд першої інстанції загалом дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що саме бездіяльність Національного банку України призвела до заподіяння шкоди вкладникам та кредиторам ПАТ «КБ «Хрещатик».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 лютого 2022 року у справі №910/6175/19 (провадження №12-53гс20) зазначено, що необхідною підставою для притягнення НБУ до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Скасування постанови НБУ про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора не означає автоматичного поновлення банком стану, що існував до початку ініціювання процедури його ліквідації, відсутності обставин недоступності вкладів та, відповідно, незаконності одержання вкладниками гарантованих виплат від Фонду як підстави зменшення коштів Фонду.

Доводи скарги про те, що суд не врахував, що постановою від 28 лютого 2017 року Окружний адміністративний суду міста Києва у справі №826/15685/16 визнав протиправною бездіяльністю НБУ щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках ПАТ «КБ «Хрещатик» і ця постанова набрала законної сили, є неприйнятними.

Так, скасування постанови НБУ про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора та визнання протиправною бездіяльністю НБУ, щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів, щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках ПАТ «КБ «Хрещатик» не підтверджує наявності причинного зв`язку між шкодою, завданою позивачу та неправомірними діями відповідача.

Також не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи зазначені заявником, посилання на неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, щодо подібних правовідносин.

Твердження скаржника про порушення відповідачем її права на мирне володіння майном є необґрунтованими, оскільки відповідних винних дій з боку НБУ судом не встановлено.

Позивачем не надано будь-яких достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача у доведенні ПАТ «КБ «Хрещатик» до неплатоспроможності та доказів заподіяння шкоди протиправними діями чи бездіяльністю відповідача, оскільки розмір вкладу не є розміром шкоди у розумінні ст. 1166 ЦК України, не доведено причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та неправомірними діями відповідача.

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текс постанови складено 09 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба