ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4766/24 Справа № 216/5888/20 Суддя у 1-й інстанції - БУТЕНКО М. В. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Тимченко О.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участю секретаря судового засідання Гладиш К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лівицького Олександра Миколайовича про забезпечення позову по цивільній справі № 216/5888/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків нікчемності правочину шляхом стягнення коштів одержаних за нікчемним правочином та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення недійсним правочину, як такого, що вчинено внаслідок зловмисної домовленості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2024 року (суддя Бутенко М.В.), ухвалене в приміщенні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в обґрунтування якої послався на те, що 10 травня 2022 року Дніпровським апеляційним судом по справі № 177/1497/20 ухвалено постанову, якою рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2021 року змінити в частині розміру грошової компенсації вартості легкового автомобіля марки «MITSUBISHI», моделі «ASX», 2015 poку випуску, стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , зменшивши цей розмір з 246 000 грн. до 169 960 грн. 04.10.2022 Покровським ВДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного МУ МЮ (м. Дніпро) ухвалено Постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 у виконавчому проваджені ВП НОМЕР_1 на підставі виконавчого документу №177/1497/20, 2/177/207/21 виданого 31.05.2022 Криворізьким районним судом Дніпропетровської області. 31 жовтня 2017 року між заявником та стягувачем було укладено договір про розподіл спільного майна між подружжям, згідно якого заявник повинен був сплатити половину коштів, а саме 10 000 доларів США. Одною із умов Договору було сплата заявником частки компенсації за спільне майно ОСОБА_2 у сумі 7500 доларів США. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2020 року по справі № 212/9411/18 скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2019 року, ухвалено нове рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним: визнано недійсним договір про розподіл спільного майна між подружжям від 31 жовтня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Але, 31 жовтня 2017 року заявник сплатив стягувачу 7500 доларів США, про що отримав розписку від стягувана про отримання зазначених коштів із зазначенням дати, а саме 31.10.2017 року. Також, 01.10.2019 заявник сплатив стягувачу 1250 доларів США, про що отримав розписку від стягувача про отримання зазначених коштів із зазначенням дати, а саме 01.10.2019 року.

Просив суд зупинити стягнення у виконавчому проваджені ВП № НОМЕР_2 на підставі виконавчого документу №177/1497/20, 2/177/207/21 виданого 31.05.2022 Криворізьким районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за легковий автомобіль марки «MITSUBISHI», моделі «ASX», 2015 року випуску.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі № 216/5888/20, відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа допускається лише в порядку позовного провадження в якості заходу забезпечення позову у разі, коли порушено питання про перегляд рішень, на підставі якого виданий цей виконавчий лист, що не відповідає даному випадку, оскільки рішення, на підставі якого видано виконавчий лист, є остаточним та набрало чинності.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені вимоги ОСОБА_1 .

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не було повністю досліджено всіх доказів та не враховано всі істотні обставини справи. Висновок суду першої інстанції, про те, що вирішення питання про зупинення виконавчого провадження віднесено до компетенції виконавця, а не суду - є хибним, оскільки відповідно до пункту 2 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від ОСОБА_2 на адресу апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідачка просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача ОСОБА_1 - Лівицький О.М. в судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовільнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в судовому засідання заперечував проти доводі апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

10 травня 2022 року Дніпровським апеляційним судом по справі №177/1497/20 ухвалено постанову, якою рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2021 року змінити в частині розміру грошової компенсації вартості легкового автомобіля марки «MITSUBISHI», моделі «ASX», 2015 poку випуску, стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , зменшивши цей розмір з 246 000 грн. до 169 960 грн.

04.10.2022 Покровським ВДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного МУ МЮ (м. Дніпро) ухвалено Постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 у виконавчому проваджені ВП НОМЕР_1 на підставі виконавчого документу №177/1497/20, 2/177/207/21 виданого 31.05.2022 Криворізьким районним судом Дніпропетровської області.

31 жовтня 2017 року між заявником та стягувачем було укладено договір про розподіл спільного майна між подружжям, згідно якого заявник повинен був сплатити половину коштів, а саме 10 000 доларів США.

Одною із умов Договору було сплата заявником частки компенсації за спільне майно ОСОБА_2 у сумі 7500 доларів США.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2020 року по справі № 212/9411/18 скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2019 року, ухвалено нове рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним: визнано недійсним договір про розподіл спільного майна між подружжям від 31 жовтня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Але, 31 жовтня 2017 року заявник сплатив стягувачу 7500 (сім тисяч п`ятсот) доларів США, про що отримав розписку від стягувана про отримання зазначених коштів із зазначенням дати, а саме 31.10.2017 року.

Також, 01.10.2019 заявник сплатив стягувачу 1250 (одну тисячу двісті п`ятдесят) доларів США, про що отримав розписку від стягувача про отримання зазначених коштів із зазначенням дати, а саме 01.10.2019 року.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа допускається лише в порядку позовного провадження в якості заходу забезпечення позову у разі, коли порушено питання про перегляд рішень, на підставі якого виданий цей виконавчий лист, що не відповідає даному випадку, оскільки рішення, на підставі якого видано виконавчий лист, є остаточним та набрало чинності.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2 та 5 частини 1 статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечений: забороною вчиняти певні дії; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з частиною 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейським судом з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» (рішення від 19.03.1997) зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

У рішенні від 18.05.2004 Європейський суд з прав людини у справі «Продан проти Молдови» також наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін.

Керуючись вказаними нормами права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа допускається лише в порядку позовного провадження в якості заходу забезпечення позову у разі, коли порушено питання про перегляд рішень, на підставі якого виданий цей виконавчий лист, що не відповідає даному випадку, оскільки рішення, на підставі якого видано виконавчий лист, є остаточним та набрало чинності.

Колегія суддів вважає, що обраний вид забезпечення позову, а саме, зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, фактично спрямовані на зупинення виконання судового рішення, що свідчить про порушення прав стягувача у виконавчому провадженні, а тому заява про їх застосування не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді Я.М.Бондар

В.П.Зубакова

Повне судове рішення складено 18 червня 2024 року

Головуючий О.О.Тимченко