Справа № 456/4233/24
Провадження № 2-о/456/249/2024
РІШЕННЯ

іменем України

23 вересня 2024 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Саса С. С.

при секретарі Кулешник С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про винесення обмежувального припису,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 на строк шість місяців, з покладанням на нього наступних обов`язків: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання ОСОБА_1 та дочки ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 20 метрів до місця проживання та перебування ОСОБА_1 та дочки ОСОБА_4 ; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори та контактувати з ОСОБА_1 та донькою ОСОБА_4 через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб; заборонити ОСОБА_2 особисто та через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 покликається на те, що до грудня 2022 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області 22.12.2022 було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає разом зі заявником та знаходиться на її утриманні. Ще під час спільного проживання зі ОСОБА_2 , останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП за психологічне та фізичне насилля відносно ОСОБА_1 , а саме за те, що ОСОБА_2 свідомо вилив на неї кип`яток, що призвело до тілесних ушкоджень. Ця подія призвела до того, що заявник змушена була забрати дитину та тікати до батьків у м. Стрий, оскільки ОСОБА_2 систематично вчиняв відносно заявника психологічне насилля. Проте, ОСОБА_2 не заспокоївся і приїхав до м. Стрий переслідувати заявника та надалі психологічно знущатися. Довгий час заявник ОСОБА_1 намагалася вести з ним перемовини цивілізаційним шляхом, однак ОСОБА_2 не розуміє та надалі намагається впливати на є життя заявника, переслідує та не дає нормально жити. Так 21.11.2023 року заявник зверталася за захистом свого приватного життя до Стрийського РУП ГУНП у Львівській області, за результатами якого було винесено терміновий заборонний припис. Проте ОСОБА_2 і надалі продовжував телефонувати, переслідувати заявника з метою зустрічі та постійного психологічного тиску. Крім того, від неадекватних дій ОСОБА_2 страждає також малолітня донька сторін ОСОБА_4 , оскільки при побаченнях з нею ОСОБА_2 піддає і її життя небезпеці. ОСОБА_2 є особою з інвалідністю з дитинства II групи, з діагнозом ДЦП, відтак він не в повній мірі володіє своїм тілом внаслідок впливу хвороби. Проте, незважаючи на це, він постійно намагається посадити дочку на велосипед, схоплює дитину і тікає з нею, після чого заявниця ходить по місту і шукає дитину. ОСОБА_2 не розуміє звичайних речей, що у кожного є приватне життя, як у заявника, так і у маленької дитини. Така поведінка ОСОБА_2 пов`язана з його захворюванням, в тому числі частково психічним, оскільки він реально не розуміє, що він негативно впливає своєю поведінкою на їхнє з дочкою життя. Після останньої зустрічі заявника ОСОБА_1 з ОСОБА_2 в квітні 2024 року, яке відбулось з приводу побачення з дочкою ОСОБА_5 , він почав питати заявника, чи вона пам`ятає відчуття кип`ятку на своїх плечах, нагадавши про випадок в 2021 році. Після цих слів заявнику стало дуже погано, оскільки вона реально пригадала цей випадок. Цей випадок настільки негативно вплинув на емоційний стан заявника, що вона змушена була звернутися знову до Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області із заявою про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за насильство. 01.07.2024 Стрийським міськрайонним судом Львівської області ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП справа № 456/6482/23. Заявник є особою з інвалідністю 3 групи, з діагнозом розсіяний склероз, внаслідок чого їй категорично заборонено нервуватися, оскільки це впливає на перебіг її захворювання, проте на даний час заявник постійно живе в стресі і страху, передбачаючи зустрічі з колишній чоловіком ОСОБА_2 , оскільки він реально її переслідує. Заявник боїться виходити на вулицю, через стрес, який заявник отримує від спілкування із ОСОБА_2 , вона змушена була звертатися за психологічною допомогою до психологів та психіатрів.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 заявлені вимоги підтримали та просили заяву про видачу обмежувального припису задоволити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечили проти заяви, покликаючись на те, що після розірвання шлюбу місце проживання дитини визначено за спільною згодою батьків. Дитина зареєстрована разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . Однак, фактично ОСОБА_1 разом з малолітньою донькою ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час ОСОБА_2 офіційно працевлаштований в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ПІВНІЧ ЛАЙН», має стабільну заробітну плату. За місцем роботи характеризується позитивно. На обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. До кримінальної відповідальності за вчинення злочинів не притягувався. За місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , де ОСОБА_2 проживали однією сім`єю з ОСОБА_1 та донькою, характеризується позитивно, від сусідів та односельчан скарг до сільської ради на нього не надходило. Жодних шкідливих звичок не має. ОСОБА_2 дуже любить свою доньку, тому увесь час намагався налагодити нормальні стосунки з колишньою дружиною та зв`язок із дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей та забезпечувати її всім необхідним. Для того, щоб бути поруч зі своєю дитиною, ОСОБА_2 переїхав та винаймав квартиру у місті Стрий, Львівської області де проживає ОСОБА_1 разом із донькою. Однак, між сторонами почались непорозуміння щодо прийняття його участі у вихованні дочки. Намагання мирним шляхом врегулювати спір призводять лише до нових конфліктів, так як ОСОБА_1 не бажає присутності ОСОБА_2 та штучно створює перешкоди у спілкуванні з дочкою. На неодноразові прохання надати йому можливість бачитись з дитиною ОСОБА_1 відмовляє або влаштовує сварку в присутності дитини. Між сторонами існує спір щодо участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні, про що свідчать, зокрема, матеріали цивільної справи № 456/966/24 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дитини, яка перебуває у провадженні Стрийського міськрайонного суду. Як свідомий громадянин, ОСОБА_2 розуміє свій батьківський обов`язок приймати участь у вихованні дитини, а як людина, яка має почуття, має дуже велике бажання виховувати свою доньку повноцінно, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов, мати можливість водити чи забирати її з дитячого садочку. Тому, їх зустрічі з ОСОБА_1 є неминучими. Просять відмовити в задоволенні заяви.

Заслухавши пояснення осіб які, беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про видачу обмежувального припису підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.12.2022 року

розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрованого 21.09.2018 року у виконавчому комітеті Глиннівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області, актовий запис № 25.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

З довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №715640 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом ІІІ групи.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 25.06.2021 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, застосувавши до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

З термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 339032 від 11.11.2023 року вбачається, що 11.11.2023 року близько 11:45 год. ОСОБА_2 вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_1 домашнє насильство психологічного характеру. Даним заборонним приписом ОСОБА_2 зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборонено на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборонено в будь-яки спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис винесений строком на п`ять діб з 11.11.2023 року по 16.11.2023 року.

Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.07.2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

Консультаційним висновком спеціаліста №3 від 12.04.2024 року ОСОБА_1 встановлений діагноз: скарги на загальну слабість, головокружіння страх, тривогу. Всі ці переживання пов`язує з складною ситуацією з колишнім чоловіком, який чинить психологічний тиск, погрожує розправою у різний спосіб, стверджує, що всі служби за ним та відбере у неї дитину. Внутрішньо-напружена, тривожна, плаксива.

З витягу із протоколу №7 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Грабовецько-Дулібівської сільської ради вбачається, що комісія вирішила наголосити громадянину ОСОБА_2 на безумовному дотриманні порядку його участі, як батька, у вихованні доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що виражається у побаченнях та вільному спілкуванні батька ОСОБА_2 із донькою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 кожну неділю кожного місяця по місцю проживання малолітньої дитини з 11:00 до 16:00 у АДРЕСА_2 ;громадянці ОСОБА_1 не чинити будь-яких перешкод у побаченні та вільному спілкуванні батька ОСОБА_2 зі своєю донькою ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 є його знайомим. Коли ОСОБА_8 у період часу з 2020 року по 2022 рік заїжджав у гості до ОСОБА_2 , то завжди між останнім та ОСОБА_1 були сімейні сварки, однак ОСОБА_2 ніколи не піднімав на ОСОБА_1 руки.

З огляду на встановлені обставини у справі суд вважає за необхідне проаналізувати наступне законодавство та правові висновки Європейського суду з прав людини та Верховного Суду.

Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Irelandv. theUK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Вiдповiдно до пунктiв 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобiгання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - дiяння (дiї або бездiяльнiсть) фiзичного, сексуального, психологiчного або економiчного насильства, що вчиняються в ciм`ї чи в межах мiсця проживання або мiж родичами, або мiж колишнiм чи теперiшнiм подружжям, або мiж iншими особами, якi спiльно проживають (проживали) однiєю сiм`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних вiдносинах чи у шлюбi мiж собою, незалежно вiд того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому мiсцi, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Особа, яка постраждала вiд домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якiй формi. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якiй формi. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захiд тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

У частині другій статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно частини третьої статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що, враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вище зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

З огляду на ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Вказаний закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Частиною 4 статті 350-6 ЦПК України передбачено, що рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 350-8 ЦПК України про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про видачу або продовження обмежувального припису.

З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм та практики ЄСПЛ та Верховного Суду суд приходить до наступних висновків.

Зважаючи на вимоги Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Беручи до уваги наведені обставини, встановлено факти вчинення з боку ОСОБА_9 по відношенню до заявника фізичного та психологічного насилля та вбачається високий рівень вірогідності його продовження чи повторного вчинення, в тому числі й з тяжкими наслідками, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому суд вважає, що для забезпечення дієвого та ефективного захисту прав, а саме заявника ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 необхідно застосувати обмежувальний припис.

Суд враховує, що вжиті заявником розумні та законні заходи для її захисту та покарання винного, в тому числі в рамках адміністративних справ, не дали наразі очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника.

Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 на строк шість місяців, визначити заходи тимчасового обмеження його прав для ефективного захисту прав заявника ОСОБА_1 .

Оскільки на ОСОБА_2 , як батька дитини, покладається обов`язок щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому суд вважає безпідставними вимоги заявника ОСОБА_1 щодо заборони ОСОБА_2 наближатися та спілкуватися з їхньою неповнолітньою дочкою, тому в цій частині вимоги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву задоволити частково.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на строк шість місяців, з покладанням на нього наступних обов`язків:

заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ;

заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 20 метрів до місця проживання та перебування ОСОБА_1 ;

заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори та контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб;

заборонити ОСОБА_2 особисто та через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок) судового збору.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання (ч. 4 ст. 350-6ЦПК України).

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також виконавчий комітет Стрийської міської ради.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 25.09.2024 року.

Головуючий суддя С. С. Сас