Справа № 683/74/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Кутасевич О.Г.

за участі секретаря судового засідання Братенка В.В.,

представника позивача адвоката Дриги О.В.,

представника відповідача Хмельницької

обласної прокуратури Баклана Г.В.,

представника ДКСУ ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинові цивільну справу №683/74/24, 2/683/314/2024 за позовом ОСОБА_2 до Держави в особі Хмельницької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства,

в с т а н о в и в:

09 січня 2024 року адвокат Дрига О.В. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, та просив стягнути на користь позивача 8239,20 грн. заробітку, неодержаного ним за час відсторонення від посади, та 1 000 000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказував, що ОСОБА_2 в 2015 році займав посаду начальника реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області та 20 листопада 2015 року в межах кримінального провадження №0000133, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 жовтня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, в його службовому кабінеті, автомобілі, та квартирі проведені обшуки, а він сам затриманий за підозрою у вчиненні цього злочину.

У подальшому на підставі ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 22 листопада 2015 року ОСОБА_2 перебував під вартою з 20 по 23 листопада 2015 року, 21 листопада 2015 року йому повідомлено про підозру, а також накладено арешт на майно та відповідно до ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 24 листопада 2015 року відсторонено від посади строком до 21 січня 2016 року, який було продовжено до 20 лютого 2016 року ухвалою слідчого судді того ж суду від 15 січня 2016 року. 02 лютого 2016 року ОСОБА_2 змушений був звільнитись з посади за власним бажанням, оскільки заробітна плата під час відсторонення від посади йому не нараховувалася, а він мав знайти інший спосіб заробітку, щоб забезпечити себе та сім`ю.

07 червня 2016 року обвинувальний акт №0000133 про обвинувачення ОСОБА_2 за ч.3 ст.368 КК України скеровано до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області, вироком якого від 26 лютого 2018 року його виправдано у зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 07 серпня 2018 року вирок суду першої інстанції залишено без змін, однак постановою Верховного суду від 12 грудня 2019 року вказану ухвалу скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 15 березня 2021 року вирок суду першої інстанції залишено без змін, однак постановою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року цю ухвалу скасовано та призначено новий апеляційний розгляд.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 10 травня 2022 року, яка набрала законної сили 21 лютого 2023 року відповідно до постанови Верховного Суду, вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Указував, що відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкод, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в результаті незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури, він має право на відшкодування заробітку, який він втратив внаслідок цих дій, а також моральної шкоди.

Оскільки ОСОБА_2 був відсторонений від посади з 24 листопада 2015 року по 02 лютого 2016 року, тобто 50 днів, тому при середньоденному його заробітку 137,32 грн, просив стягнути втрачений заробіток в розмірі 6 866 грн.

Крім того, ОСОБА_2 незаконно перебував під слідством і судом в періоди з 21 листопада 2015 року до 07 серпня 2018 року - 32 місяці і 17 днів, з 12 грудня 2019 року до 15 березня 2021 року - 15 місяців 5 днів та з 03 листопада 2021 року до 10 травня 2021 року - 6 місяців 8 днів, а всього 54 місяці.

Зазначив, що дії органів досудового розслідування, органів, що здійснювали оперативно - розшукову діяльність, дії прокуратури у цій справі є такими, що порушили його особисті немайнові права та свободи. В результаті безпідставного здійснення стосовно нього кримінального провадження за підозрою у вчиненні тяжкого злочину, а також під час тривалого судового розгляду судом першої, апеляційної та касаційної інстанцій йому було завдано значну моральну шкоду. Протягом тривалого часу, починаючи із початку здійснення щодо нього відповідних оперативно-розшукових заходів, подальших слідчих дій, включаючи негласні слідчі дії, накладення арешту на його майно, відсторонення від посади, проведення обшуків, взяття під варту, безпідставно обмежувались його конституційні права, відбувалось втручання в його особисте життя.

Увесь цей час він перебував у пригніченому стані, відчував тривогу, неспокій, не зміг вести звичного життя, втратив авторитет у друзів, колег та знайомих, витрачав значні зусилля на доведення своєї невинуватості, вимушений був з`являтись на допити в органи досудового розслідування та суд. Довгострокове перебування у стані стресу та психологічного перевантаження призвели до погіршення його здоров`я, внаслідок чого 11 грудня 2015 року він був доставлений до Хмельницької обласної лікарні у віділення кардіо та ендоваскуляторної хірургії з діагнозом «гострий інфаркт міокарда» та знаходився та стаціонарному лікуванні до 18 грудня 2015 року, після чого перебував на стаціонарному лікуванні в Старокостянтинівській ЦРЛ з 18 до 29 грудня 2015 року, з 25 квітня до 13 травня 2016 року, з 07 до 15 грудня 2016 року. Перенесений інфаркт значно погішив стан його здоров`я, негативно вплинув на подальшу якість його життя, лікування вимагало значних коштів, в той час як на його майно був накладений арешт та він втратив роботу.

Ураховуючи викладене, вважає, що стягненню на його користь в порядку відшкодування моральної шкоди підлягає сума в розмірі 1 000 000 грн, що відповідає особі позивача та моральним стражданням, які були завдані йому протягом періоду перебування під слідством та судом. При цьому мінімальний гарантований державою розмір морального відшкодування має складати 383 400 грн. ( 7100*54 місяці).

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 січня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву представник Державногої казначейської служби України просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Зазначав, що ДКСУ лише виконує рішення суду та не може бути відповідачем у справі, яким має бути орган, діями якого заподіяна шкода, тобто відповідний орган досудового розслідування.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 березня 2024 року задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі в якості співвідповідача Хмельницьку обласну прокуратуру.

У відзиві на позовну заяву Хмельницька обласна прокуратура просила у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем не доведено, якими саме незаконними діями органу досудового розслідування йому заподіяна моральна шкода, а її розмір визначений без урахування вимог ч.2 ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік», відповідно до якого визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду на рівні 1600 грн., а не 7100 грн., як зазначив позивач.

У відповіді на відзив преставник позивача уважав доводи Хмельницької обласної прокуратури про недоведеність заподіяння позивачу моральної шкоди діями органу досудового розслідування непереконливими і такими, що спростовуються вироком суду першої інстанції та постановою Верховного Суду від 21 лютого 2023 року, якими встановлено незаконність проведення щодо позивача оперативно-розшукових заходів у вигляді здійснення аудіо-, відео контролю дій та контактів за місцем проживання, роботи та тимчасового перебування, обшуків, та порушення ряду інших норм КПК при здійсненні кримінального провадження, що стало підставою для визнання доказів недопустимими.

Також просив суд при обрахунку мінімального (гарантованого державою) розміру відшкодування моральної шкоди брати мінімальну заробітну плату станом на час ухвалення судового рішення, тобто 8000 грн.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Дрига О.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Також зазначив, що моральна шкода позивача, окрім зазначеного, виразилась також у тому, що син позивача, який завершив навчання у вищому учбовому закладі, не міг тривалий час влаштуватись на роботу до органів Служби Безпеки України, де він вже зараз працює, оскільки отримував негативні характеристики через те, що батько перебував під слідством та судом. Крім того, через наявність арешту на майно позивач не зміг відчуджити власну квартиру, попередній договір про продаж якої був укладений, у зв`язку і з чим втратив значну суму коштів через знецінення нерухомості в той час.

Представник Хмельницької обласної прокуратури позов заперечив з мотивів, наведених у відзиві.

Представник Державної казначейської служби України проти позову заперечив з підстав, наведенх у відзиві.

Заслухавши представників сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління юстиції у Хмельницькій області від 21.06.2012 р. №350к ОСОБА_2 в 2015 році займав посаду начальника реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області.

22 жовтня 2015 року прокуратурою Хмельницької області до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено запис прокримінальне провадження №0000133 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України (Т.1 а.с.51-52).

20 листопада 2015 року в службовому кабінеті ОСОБА_2 , в його автомобілі та в квартирі проведені обшуки (Т.1 а.с.53-62).

Того ж дня ОСОБА_2 був затриманий за підозрою у вчиненні зазначеного злочину та відповідно до ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 22 листопада 2015 року йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави (Т.1 а.с. 62-65).

21 листопада 2015 року йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України (Т.а.с.67-68).

21 листопада 2015 року ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 21 листопада 2015 року накладено арешт на майно ОСОБА_2 , зокрема, квартиру, земельну ділянку, домоволодіння та банківські рахунки в ПАТ "Приватбанк". (Т.а.с.69)

23 листопада 2015 року ОСОБА_2 був звільнений з під варти у зв`язку із внесенням застави. (Т.1 а.с.66)

На підставі наказу Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 23 листопада 2015 року №1255/04к ОСОБА_2 відсторонили від посади начальника реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області з 23 листопада 2015 року. (Т.1 а.с. 70)

Ухвалою слідчого судді Старокостянтинівського районного судуХмельницької області від 24 листопада 2015 року ОСОБА_2 відсторонено від посади строком до 21 січня 2016 року, який було продовжено до 20 лютого 2016 року ухвалою слідчого судді того ж суду від 15 січня 2016 року. (Т.1 а.с.71,72)

02 лютого 2016 року відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області №129/04кОСОБА_2 звільнений з посади начальника реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управілння юстиції за власним бажанням. (Т.1 а.с.73)

Під час досудового розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_2 проводились негласні слідчі дії (зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, здійснення аудіо та відеоконтроль за робочим місцем).

Вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 лютого 2018 року ОСОБА_2 виправдано у зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України. (Т.1 а.с.10-33)

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 07 серпня 2018 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 12 грудня 2019 року ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 07 серпня 2018 року скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 15 березня 2021 року вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 лютого 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року зазначену ухвалу скасовано та призначено новий апеляційний розгляд.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 10 травня 2022 року, яка набрала законної сили відповідно до постанови Верховного Суду від 21 лютого 2023 року вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 лютого 2018 року суду залишено без змін. (Т.1 а.с.34-49)

Таким чином ОСОБА_2 незаконно перебував під слідством і судом у періоди з 21 листопада 2015 року (дня оголошення йому підозри) до 07 серпня 2018 року (дата набрання виправдальним вироком законної сили) - 32 місяці і 17 днів, з 12 грудня 2019 року (дати ухвалення Верховним Судом постанови про скасування ухвали апеляційного суду) до 15 березня 2021 року (дати ухвалення рішення апеляційним судом за результатом нового апеляційного розгляду) - 15 місяців 5 днів та з 03 листопада 2021 року (дати ухвалення Верховним Судом посанови про скасування ухвали апеляційного суду) до 10 травня 2022 року (дати ухвалення рішення апеляційного суду за результатом нового апеляційного розгляду) - 6 місяців 8 днів, а всього 54 місяці.

11 грудня 2015 року ОСОБА_2 був доставлений до Хмельницької обласної лікарні, відділення кардіо- та ендоваскулярної хірургії з діагнозом «Гострий інфаркт міокарда", де знаходився на стаціонарному лікуванні до 18 грудня 2015 року.

З 18 до 29 грудня 2015 року ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні Старокостянтинівської центральної районної лікарні з діагнозом «гострий інфаркт міокарда, гіпертонічна хвороба III ст., ступінь 2, ризик високий» а з 25 квітня 2016 року по 13 травня 2016 року він перебував на стаціонарном лікуванні у кардіологічному відділенні Старокостянтинівської центральної районної лікарні у зв`язку із лікуванням захворювання серця та відповідно до листів головного лікаря Старокостянтинівської центральної районної лікарні до Прокуратури Хмельницької області №2982 від 26.04.2016 р., №2988 від 27.04.2016 р., №3049 від 11 травня 2016 року стан здоров`я ОСОБА_2 був важкий, він потребував цілодобового нагляду, йому були протипоказані психоемоційні перенавантаження, а проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій щодо ОСОБА_2 становили пряму загрозу, яка могла суттєво погіршити стан його здоров`я. (Т.1 а.с. 77-83)

З 07 по 15 грудня 2016 року ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні Старокостянтинівської центральної районної лікарні.

Зазначені обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами і сторонами не оспорюються.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено у ст.ст. 56, 62 Конституції України, ст.ст. 1167, 1176 ЦК України.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких відокремлено посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Положеннями частин 1,2, 7 ст.1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Зокрема, вищезазначений порядок відшкодування шкоди встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Аналогічне положення містить і ст.1167 ЦК України .

Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у разі постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно пункту четвертого та п`ятого статті 3 цього Закону наведених випадках громадянинові відшкодовуються, в тому числі заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій та моральна шкода.

Відповідно до ч. 5 ст. 4 цього ж Закону України відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Судом встановлено, що відносно ОСОБА_2 26 лютого 2018 року постановлено виправдувальний вирок, який набрав законної сили 21 лютого 2023 року.

Як установлено судом, в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000133 від 25 жовтня 2015 року ОСОБА_2 був відсторонений від посади начальника реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області з 23 листопада 2015 року по 02 лютого 2016 року, тому період його відсторонення склав 50 робочих днів.

Розмір суми, що підлягає відшкодуванню, обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від посади.

Згідно з інформації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 08.08.2023 року №41453/13.5-23/вх.39951/13.5-23, за період відсторонення ОСОБА_2 заробітна плата йому не нараховувалася.

Інших доходів за час відсторонення його від посади ОСОБА_2 не мав.

Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Наведене відповідає правовим висновкам, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №161/15362/16-ц (провадження №14-592цс18).

Відповідно до довідки Центрального межрегіонального управління юстиції від 08.08.2023 року про середню заробітну плату (дохід) ОСОБА_2 його середньоденна заробітна плата за вересень - жовтень 2015 року складала 137 грн 32 коп.

Відтак, втрачений середній заробіток ОСОБА_2 за час його відсторонення від посади: склав 6866 гн. (137,32 грн/день х 50 днів = 6866)

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто, Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, можуть свідчить про заподіяння моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 24 березня 2020 року №818/607/17.

Для правильного встановлення найнижчої межі відшкодування шкоди, завданої позивачу, необхідно встановити строк перебування позивача під судом і слідством.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року №9-рп/99 у справі №1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності як стадія кримінального переслідування починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання законної сили виправдувальним вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Згідно з п.14 ч.1 ст.3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Згідно з ч.1-4, ст.532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Відтак, особа перебуває під слідством чи судом до набрання законної сили виправдувальним вироком або судовим рішенням, яким закрито провадження, а не до завершення його перегляду судом касаційної інстанції.

Ураховуючи наведене, період перебування ОСОБА_2 під слідством і судом правильно визначено позивачем з урахуванням періодів з моменту з 21 листопада 2015 року (дня оголошення йому підозри) до 07 серпня 2018 року (дата набрання виправдальним вироком законної сили) - 32 місяці і 17 днів, з 12 грудня 2019 року (дати ухвалення Верховним Судом постанови про скасування ухвали апеляційного суду ) до 15 березня 2021 року (дати ухвалення рішення апеляційним судом за результатом нового апеляційного розгляду) - 15 місяців 5 днів та з 03 листопада 2021 року ( дати ухвалення Верховним Судом постанови про скасування ухвали апеляційного суду 15 березня 2021 року) до 10 травня 2022 року ( дати ухвалення рішення апеляційного за результатом нового апеляційного розгляду) - 6 місяців 8 днів, а всього 54 місяці.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 13 серпня 2020 року у справі № 607/10144/18.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» встановлено у 2024 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 01 квітня - 8000 грн.

З урахуванням викладеного розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Таким чином розмір відшкодування не може бути меншим 432 000 грн (мінімальна заробітна плата станом на ухвалення рішення) х 54 (кількість місяців перебування під слідством та судом).

При цьому не заслуговують на увагу доводи відповідачів про те, що відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України "Про державний бюджет на 2024» рік визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується судом як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, на рівні 1600 грн. Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600, 00 гривень.

Проте відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а тому підстави для застосування наведеної норми до спірних правовідносин відсутні.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) дійшла висновку про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто, цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Подібний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).

Суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено (постанова від 12.02.2020 року у справі №295/692/17).

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Так, при визначенні розміру відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, суд бере до уваги, що у зв`язку з безпідставним обвинуваченням у вчиненні злочину він втратив авторитет в колег, знайомих та друзів, йому довелося постійно виправдовуватися перед друзями, рідними, оточуючими людьми, колегами, роз`яснювати їм дійсні причини ситуації, яка склалася, що викликало у нього додаткові хвилювання і страждання, спричинило душевний біль та викликало небезпідставні занепокоєння щодо погіршення його репутації, яка до цього була позитивною та склалася впродовж тривалих років, коли він займав керівні посади в органах юстиції.

Також, були грубо порушенні його особисті немайнові права, такі як право на недоторканість особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на недоторканість житла, право на свободу пересування. Незаконні дії органів досудового слідства негативно вплинули на його стосунки з оточуючими людьми, він змушений докладати значних зусиль для їх відновлення та поновлення свої порушених прав та значно впливало на його стан здоров`я, внаслідок стійкої та тривалої наявності негативних емоцій, пов`язаних із безперервним перебування під слідством та судом, яке загалом тривало з листопада 2015 року до травня 2022 року, проведенням обшуків у його житлі, автомобілі, службовому кабінеті, взяття його під вартою, накладення арешту на майно, проведення негласних слідчих дій, він неодноразово перебував на лікуванні, зокрема і стаціонарному, в Хмельницькій обласній лікарні та в Старокостянтинівській ЦРЛ з у зв`язку хворобою сердця.

Не може суд залишити поза увагою і доводи позивача про те, що внаслідок порушення кримінального провадження відносно нього та тривалого перебування під слідством та судом, позивач був відсторонений від посади та в подальшому був змушений звільнитися з посади, тривалий час не міг знайти роботу, за умов значного погіршення його стану здоров`я, необхідності нести витрати на лікування, праву допомогу, участь у судових засіданнях, був позбавлений доходів, оскільки на його майно та банківські рахунки був накладений арешт.

При цьому суд не бере до уваги доводи представника позивача про те, що син позивача через негативні харакеристики у зв`язку із перебувнням ОСОБА_2 під слідством тривалий час не міг влаштуватись на роботу в органи Служби безпеки України, а сам позивач втратив значні кошти через неможливість з огляду на наявність арешту, відчуджити належне йому нерухоме майна, оскільки вони будь-якими доказами не підтверджено.

Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ураховуючи фактичні обставини справи, тривалість моральних страждань позивача та негативні наслідки, які для нього настали у зв`язку із порушенням його прав, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне визначити розмір морального відшкодування в сумі 450 000,00 грн.

Доводи прокурора на те, що позивач не довів факту спричинення йому моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов до держави в особі Хмельницької обласної прокуратури підлягає частковому задоволенню і на користь позивача слід стягнути 6866 грн. втраченого заробіку та 450 000 грн. моральної шкоди.

Доводи представника відповідача Державної казначейської служби про те, що він не є відповідачем у справі частково заслуговують на увагу, оскільки залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, в особі органу, діями якого завано шкоду, тобто орган досудового розслідування, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц).

Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір»,судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Таким чином, судовий збір за розгляд справи необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 заробіток, неодержаний ним за час відсторонення від посади в сумі 6866 (шість тисяч вісімсот шістдесят шість) грн.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 450 000 (чотириста п`ятдесят тисяч ) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання:

АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Хмельницька обласна прокуратура, місцезнаходження: пров. Військоматський, 3, м. Хмельницький, 29000, .

Відповідач: Держава України в особі Державної казначейської служби України, місцезнаходження: вул. Бастіонна, 6, м. Київ,01601, .

Повний текст рішення складено 17 червня 2024 року.

Суддя: