Справа № 585/272/24
Номер провадження 2/585/302/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Цвєлодуб Г.О.,

за участю секретаря с/з Салій О.І.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Роменської міської ради Сумської області про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, -

В С Т А Н О В И В:

22 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Роменської міської ради Сумської області про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Позов обґрунтовує тим, що на підставі Договору купівлі-продажу частини будинку від 21.11.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Проскурня Л.І. за реєстровими №2137 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24605040 від 27.11.2009 року ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина житлового будинку шлакоблочного - А, житловою площею 28,4 кв.м., загальною площею 55,2 кв.м.; літня кухня-сарай дерев`яний - Б; огорожа дошка - №, що розташовані в АДРЕСА_1 . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності №303387977 від 23.06.2Q22 року ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка земельної ділянки загальною площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :04:006:0134. Інша 1/2 частка житлового будинку з відповідними надвірними будівлями належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 . Інша 1/2 частка вказаної земельної ділянки загальною площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд не передана у власність чи користування і належить до земель Роменської міської ради Сумської області. Однак, позивач та відповідачі не домовилися про порядок володіння та користування житловим будинком з належними до нього господарськими будівлями та спорудами і земельною ділянкою загальною площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :04:006:0134, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та є їх з відповідачами спільною частковою власністю, тому позивач звернулась до суду з позовом.

Ухвалою суду від 01 лютого 2024 року було постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 02 травня 2024 року по праві було призначено комплексну судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу.

Ухвалою суду від 25 вересня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, призначено до розгляду в судовому засіданні.

Позивач його представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності та у відсутності позивача. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити .

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, проте належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У силу вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Стаття 47 Конституції України у відповідності до Статті 25 Загальної декларації прав людини проголошує право кожного на житло. При цьому Конституція гарантує, що Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу частини будинку від 21.11.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Проскурня Л.І., за реєстровими №2137 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24605040 від 27.11.2009 року, мені ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина житлового будинку шлакоблочного - А, житловою площею 28,4 кв.м., загальною площею 55,2 кв.м.; літня кухня-сарай дерев`яний - Б; огорожа дошка - №, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності №303387977 від 23.06.2Q22 року ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка земельної ділянки загальною площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :04:006:0134.

Інша 1/2 частка житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 , згідно Довідки Комунального підприємства "Роменське міськрайонне бюро технічної інвентаризації" №143 від 08.02.2021 року та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №361658179 від 12.01.2024 року належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 .

Інша 1/2 частка земельної ділянки загальною площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :04:006:0134, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №361647432 від 12.01.2024 року не передана у власність чи користування і належить до земель Роменської міської ради Сумської області.

Згідно складеного суб`єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_3 звіту про оцінку майна від 15.01.2024 року вартість 1/2 частки житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки загальною площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :04:006:0134, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 становить 108750 грн. 00 коп.

Як вбачається з висновку експертів № 1814/23 від 01.08.2024 року виходячи з нормативних вимог поділ житлового будинку літ. «А» з прибудовами, надвірними будівлями, що перебувають за адресою: АДРЕСА_1 в натурі можливий; виходячи з дослідження документів, наданих експерту, нормативних вимог, контурів та площі земельної ділянки, розташування будівель на земельній ділянці, варіанту поділу житлового будинку та господарських будівель, експерт пропонує на розгляд, представити схематичний варіант поділу земельної ділянки між співвласниками, площею 0,06 га кадастровий номер №:04:006:0134, за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до часток співвласників та з можливістю нормального користування будівлями та спорудами і здійснення догляду за ними для всіх співвласників, який є технічно можливий та нормативно обґрунтований. При цьому, для нормального користування будинком і здійснення догляду за ним (обслуговування, проведення ремонтів і т.д.), експерт пропонує вирішити питання про встановлення земельного сервітуту, який передбачає право користування чужою земельною ділянкою (згідно ст. 99 Земельного Кодексу України п. «а) право проходу та проїзду на велосипеді»; ж) «право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд»).

Нормами чинного законодавства України визначено, що правовий режим спільної власності визначається нормами Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною власністю здійснюється за згодою всіх її власників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Співвласникам, як і кожному окремому власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися, розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою вправі власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна.

Згідно з вимогами ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковий власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного судувід 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що «відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натуріміж співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.Виходячи з аналізу змісту наведенихнорм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.».

Згідно з Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55 визначено порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок. За цією ж Інструкцією поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу/виділу об`єкта нерухомого майна. Об`єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за № 582/5773 (зі змінами), а також єдині майнові комплекси, що належать на праві власності і розташовані на одній земельній ділянці, можуть бути поділені на самостійні об`єкти нерухомого майна. Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Спори щодо поділу об`єктів нерухомого майна вирішуються в судовому порядку.

З даних висновку експертів № 1814/23 від 01.08.2024 року вбачається, що поділ житлового будинку літ. «А» з прибудовами, надвірними будівлями, що перебувають за адресою: АДРЕСА_1 в натурі можливий.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 фактично відсутній спір щодо конкретних приміщень, жоден з них не претендує на якусь частину житлового будинку, якою користується інша сторона.

Враховуючи викладене, оцінивши докази, подані сторонами, встановивши характер спірних правовідносин, враховуючи висновок експерта та за наявності доказів, що такий виділ є технічно можливий, суд приходить до висновку, про необхідність задовольнити позовні вимоги позивача в частині виділення в натурі та визнання за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 1/2 частку житлового будинку шлакоблочного - А, житловою площею 28,4 кв.м., загальною площею 55,2 кв.м.; літньої кухні-сарай дерев`яного - Б; огорожу дошка - №, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Відносно вимоги позивача щодо виділення в натурі та визнання за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :04:006:0134, суд зазначає наступне.

Позивач до відповідача Роменської міської ради Сумської області з приводу вказаної земельної ділянки не звертався, жодних доказів суду не подано, що не свідчить про існування порушеного права позивача чи спору між сторонами.

Як вбачається з висновку експертів № 1814/23 від 01.08.2024 року для нормального користування будинком і здійснення догляду за ним (обслуговування, проведення ремонтів і т.д.), експерт пропонує вирішити питання про встановлення земельного сервітуту, який передбачає право користування чужою земельною ділянкою (згідно ст. 99 Земельного Кодексу України п. «а) право проходу та проїзду на велосипеді»; ж) «право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд»).

Стаття 98 ЗК України визначає право земельного сервітуту як право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Стаття 99 ЗК України визначає перелік, який не є вичерпним, земельних сервітутів, встановлення яких можуть вимагати власники або землекористувачі земельних ділянок.

Статтею 100 ЗК України встановлено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Положеннями статті 403 ЦК України передбачено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном, а збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах.

Судом встановлено, що для нормального користування будинком і здійснення догляду за ним (обслуговування, проведення ремонтів і т.д.), експерт пропонує вирішити питання про встановлення земельного сервітуту, однак після ознайомлення висновком експерта, сторони відповідних позовних вимог не заявили і не просили установити сервітут за рішенням суду у вказаній справі, за таких обставин суд позбавлений можливості самостійно установлювати земельний сервітут без виявлення волі сторін щодо такого питання.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог в цій частині.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 181, 358, 364, 367 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 77, 79, 80, 89, 206, 263 - 265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Виділити в натурі та визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 1/2 частку житлового будинку шлакоблочного - А, житловою площею 28,4 кв.м., загальною площею 55,2 кв.м.; літньої кухні-сарай дерев`яного - Б; огорожу дошка - №, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 .

У іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З повний текстом рішення суду можна буде ознайомитись у приміщенні Роменського міськрайонного суду Сумської області 08 листопада 2024 року або у електронному кабінеті користувача у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» за відповідним номером справи.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Г.О.ЦВЄЛОДУБ