ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4403/24 Справа № 212/6804/23 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М.Д. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого судді Тимченко О.О.,

Суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

за участю секретаря судового засідання Гладиш К.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа Виконавчий комітет Покровської районної в місті Кривому Розі ради в особі служби у справах дітей

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 212/6804/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Покровської районної в місті Кривому Розі ради в особі служби у справах дітей, про позбавлення батьківських прав,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2024 року (суддя Власенко М.Д.), яке ухвалено в приміщенні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 15 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якої послався на те, що у липні 2014 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, від якого у них народився син. Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2023 року шлюб між сторонами було розірвано. З січня 2023 року відповідач не займається вихованням та утриманням сина, оскільки виїхала до Польщі, де влаштовує особисте життя а їх з спільну дитину зі своїм знайомим відправила до нього. До теперішнього часу відповідачка не проявляє будь-якої турботи про їх сина, матеріальної допомоги на утримання дитини жодного разу не надавала, будь-якої участі у вихованні не приймає, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування сина, що негативно впливає на його фізичний розвиток, практично не спілкується з дитиною, його життям та здоров`ям не цікавиться, належної уваги сину не надає. В той час як він виявляє до свого сину належну увагу, турботу, займається його вихованням, утриманням.

Просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Покровської районної в місті Кривому Розі ради в особі служби у справах дітей, про позбавлення батьківських прав, відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що позивачем не надано доказів, які б давали достатньо підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина, а тому дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Також за висновком суду, небажання відповідача виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання сина (відповідачка надала заяву про визнання позову) суперечать статі 150 СК України, в зв`язку із чим дійшов висновку про необхідність попередити відповідачку змінити ставлення до виховання малолітнього сина, поклавши при цьому на Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської районної у місті Ради контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було встановлено, що біологічна мати ОСОБА_2 не виконувала жодного з обов`язків, передбачених ст. 150 СК України, впродовж двох років, що є свідомим ухиленням від виконання вказаних вище обов`язків, що проявлялося в її винній свідомій поведінці не приймати участі в житті дитини. Вважає, що судом першої інстанції в повній мірі було встановлено винну поведінку ОСОБА_2 у нехтуванні своїми обов`язками і свідомим їх невиконанням, що є підставою для позбавлення її батьківських прав щодо дитини. Заявник не погоджується з висновком суду щодо ненадання доказів для застосування до відповідачки такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав щодо малолітнього сина, що свідчить про відсутність у неї будь-якого інтересу до життя дитини. Також не погоджується з висновком суду про те, що відмова батьків від дитини суперечить моральним засадам суспільства, оскільки факт написання такої заяви відповідачкою свідчить про її ставлення до дитини. Судом першої інстанції було порушено вимоги частину 2 статті 164 СК України, оскільки суд підійшов до розгляду справи формально, не з`ясувавши суть дійсного відношення обох батьків до дитини, а рішення ґрунтується лише на припущеннях щодо передчасного звернення до суду з таким позовом.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник зацікавленої особи Виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривому Розі ради в особі служби у справах дітей в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане 12 травня 2016 року Жовтневим районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 472. Батьком вказаний ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_2 (а.с.7).

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2023 року. Рішення суду набрало законної сили 06 липня 2023 року (а.с.8)

З характеристики ОСОБА_1 , наданої в.о. начальника державної установи «Криворізька установа виконання покарань № 3» Вих. № 3/15-755 від 28 липня 2023 року, вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на посаді молодшого інспектора відділу 2 категорії режиму і охорони Криворізької установи виконання покарань № 3 з 19 травня 2022 року по теперішній час. За час служби зарекомендував себе добре, рівень професійної підготовки достатній для виконання службових обов`язків у повному обсязі. До виконання своїх посадових обов`язків ставиться серйозно, відповідально, поставлені завдання виконує якісно, нормативні акти, що регламентують роботу установи знає та правильно використовує у повсякденній діяльності. У колективі користується авторитетом та повагою. За характером відповідальний, самокритичний, ініціативний. Дотримується встановленої форми одягу. В побуті веде себе стримано (а.с.9).

Згідно характеристики ОСОБА_3 , наданої Криворізькою гімназією № 57, ОСОБА_301 червня 2023 року був зарахований до 1 класу Криворізької гімназії № 57. Зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний учень. Навчається в повну міру своїх сил. ОСОБА_3 завжди охайний та доглянутий, забезпечений всім необхідним для навчання в школі. За період навчання (з 01 вересня 2023 року по 25 вересня 2023 року) мати ОСОБА_2 участі у вихованні дитини не бере, жодного разу не відвідувала школу, з класним керівником зв?язок не підтримувала. Тато ОСОБА_1 забезпечує сина залежно від потреб, приділяє належну увагу вихованню дитини, підтримує зв`язок і школою та класним керівником, є активним учасником батьківської спільноти класу, цікавиться успіхами ОСОБА_3 у навчанні

Рішенням Виконкому районної в місті ради від 15 листопада 2023 року № 795 затверджено висновок, відповідно до якого мати ОСОБА_2 належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, не піклується про фізичний стан і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, не готує її до самостійного життя, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, в інтересах малолітньої дитини виконком Покровської районної в місті ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З Вказаного висновку вбачається, що при опитуванні мешканців будинку АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає, знаходиться за кордоном, вихованням сина ОСОБА_3 не займається, на обліку в відділенні поліції за вчинення насильства у сім`ї не перебуває. Згідно з інформацією управління праці та соціального захисту населення виконкому Покровської районної в місті ради ОСОБА_2 не перебуває на обліку та не отримує державні соціальні виплати, а також не перебуває на обліку у відділі обслуговування громадян № 16 (сервісного центру) Пенсійного фонду України. ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1 , декларація з лікарем-педіатром не укладена. 21 липня 2023 року та 12 вересня 2023 року дитина разом з батьком звернулися до лікаря-педіатра амбулаторії № 1 центру первинної медико-санітарної допомоги № 2 для отримання довідок з метою відвідування спортивних секцій, дитина на момент огляду здорова, від профілактичних щеплень батьки відмовляються, спільної мови з медичними працівниками не знаходять, рекомендації не виконують. Відповідно до інформації Криворізького міського центру соціальних служб спеціалістами центру був здійснений виїзд за адресою проживання родини на АДРЕСА_2 та під час відвідування було з`ясовано, що умови проживання задовільні, є необхідний запас продуктів харчування, усі необхідні речі та побутова техніка для комфортного проживання. Зі слів батька, мати перебуває за межами країни та не займається вихованням сина. У письмовому поясненні ОСОБА_2 , яке надійшло на електронну адресу служби у справах дітей виконкому Покровської районної в місті ради зазначено, що з січня 2023 року вона з дитиною не проживає, вихованням та матеріальним утриманням не займається, згодна з позбавленням її батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3 . З 01 червня 2023 року ОСОБА_3 був зарахований до 1 класу Криворізької гімназії № 57. Дитина завжди охайна та доглянута, забезпечена всім необхідним для навчання у школі, батько приділяє належну увагу вихованню дитини, підтримує зв?язок зі школою та класним керівником, є активним учасником батьківської спільноти, цікавиться успіхами ОСОБА_3 у навчанні.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 та частини 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того,що позивачем не надано доказів, які б давали достатньо підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина, а тому дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Також за висновком суду, небажання відповідача виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання сина (відповідачка надала заяву про визнання позову) суперечать вимогам статті 150 СК України, в зв`язку із чим дійшов висновку про необхідність попередити відповідачку змінити ставлення до виховання малолітнього сина, поклавши при цьому на Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської районної у місті Ради контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Отже, законом визначено, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо та є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц.

Положеннями частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вказаний висновок має рекомендаційний характер.

Оцінюючи наданий до суду висновок органу опіку і піклування від 15 листопада 2023 року № 795, затверджений Виконкомом Покровської районної в місті ради, яким визнано доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд не погодився з ним, вважаючи його передчасним, недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини. Так, зі змісту вказаного висновку не вбачається жодних належним чином підтверджених обставин, які б свідчили про умисні дії матері, направлені на невиконання нею батьківських обов`язків. Сам по собі факт перебування відповідача в іншій країні та проживання у зв`язку з цим дитини з батьком протягом останнього року, а також надана матір`ю дитини згода на позбавлення її батьківських прав, не можуть бути достатньою правовою підставою для висновку, що таке позбавлення батьківських прав є юридично доцільним і буде відповідати інтересам дитини.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на те, що даний висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.

Позивач не обґрунтував та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, тому з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, за обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення її батьківських прав, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що відповідачка свідомо не виконує свою функцію матері протягом тривалого часу по відношенню до дитини, що свідчить про самоусунення від виховання дитини не є беззаперечним та достатнім доказом, підтвердження вини та свідомої поведінки ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні сина, умисного і свідомого нехтування обов`язками матері.

З мотивів, викладених вище, судова колегія приходить до висновку, що належних, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Позивачем ОСОБА_1 належними та допустимими доказами як в суді першої, так і апеляційної інстанціях не доведено, що позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина є обґрунтованим заходом впливу і буде слугувати якнайкращим інтересам самої дитини та не доведено, що змінити поведінку матері по відношенню до дитини немає можливості.

З огляду на необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини, зокрема в частині її права на спілкування з матір`ю та збереження зв`язків із нею, суд вважає, що відсутні підстави для застосування до відповідача такого крайнього (виняткового) заходу впливу, як позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49), проте, наявності таких обставин у цій справі не доведено.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothersv. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorouv. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: Я.М.Бондар

В.П.Зубакова

Повне судове рішення складено 18 травня 2024 року

Головуючий О.О.Тимченко