Справа № 646/3975/21
№ провадження 2/646/1138/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.06.24 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Сіренко Ю.Ю.,

за участю секретаря Шарашидзе М.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія», ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківської муніципальної страхової компанії», , адреса: 61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 63 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 матеріальну шкоду у розмірі 20 467 грн 62 коп.; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківської муніципальної страхової компанії», , адреса: 61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 63 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 353 грн 28 коп.; стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 матеріальну шкоду у розмірі 2 000,00 грн.; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківської муніципальної страхової компанії», , адреса: 61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 63 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 судові витрати у справі пропорційно задоволених позовних вимог.

В обгрунтування позову позивач вказала, що 15.11.2020 року о 17:10 год. в м. Харкові, перехрестя вул. Москалівська та Гольдбергівська сталась ДТП за участі автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Fiat», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 . Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.01.2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вказаній ДТП та притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «ХМСК», тому 05.02.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до вказаної страхової компанії із повідомленням про настання ДТП та заявою про страхове відшкодування. Попри це, відповідач ПрАТ «ХМСК» проігнорував заяву позивача про виплату страхового відшкодування, не повідомив визначену суму страхового відшкодування та не провів розрахунки за вказаними у заяві банківськими реквізитами. 25.05.2021 року адвокатом Черних І.О. в інтересах позивача скеровано до ПрАТ «ХМСК» адвокатський запит про надання інформації чи здійснено розрахунок сум страхового відшкодування за заявою позивача про виплату страхового відшкодування; назвати суму страхового відшкодування; повідомити чи переведено на рахунок позивача суму страхового відшкодування із наданням копій підтверджуючих документів. У відповідь на адвокатський запит адвоката Черних І.О., відповідач ПрАТ «ХМСК» повідомив про те, що сума страхового відшкодування позивачу не виплачувалася, сума страхового відшкодування становить 20467, 62 грн із вирахуванням суми франшизи 2000 грн. При цьому до відповіді на адвокатський запит додано звіт від 11.03.2021 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, який належить на праві власності позивачу складає 22467, 62 грн. Оскільки, встановлений, ст. 36.2 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів», 90-денний строк з дня подання заяви про страхове відшкодування (05.02.2021 року) сплинув 07.05.2021 року, то утворилася пеня за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 353 грн 28 коп, яка підлягає стягненню з ПрАТ «ХМСК». Також, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 22 247, 62 грн, а відповідач ПрАТ «ХМСК» вираховує франшизу у розмірі 2 000, 00 грн, відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити на користь позивача недостатню страхову виплату у розмірі 2 000, 00 грн для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.07.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві зазначила про слухання справи в спрощеному провадженні без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

В судове засідання відповідачі не з`явились, повідомлені судом належним чином, про причину неявки суду не повідомили, відзиву на позов або будь-яких інших клопотань до суду не надали.

Від представника відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи у відсутність його та відповідача.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши надані позивачем докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову ОСОБА_1 , об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для її розгляду, суд приходить до наступного.

Так, за приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що транспортний засіб «Fiat», д.н.з. НОМЕР_3 , якому завдано механічних пошкоджень у результаті ДТП від 15.11.2020 року належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

15.11.2020 року о 17:10 год. в м. Харкові, перехрестя вул. Москалівська та Гольдбергівська сталась ДТП за участі автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Fiat», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 . Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.01.2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вказаній ДТП та притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, яка визначає підстави звільнення від доказування, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (чи бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідно до полісу обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО4148067 в ПрАТ «ХМСК».

05.02.2021 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «ХМСК» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно звіту з визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин, що підлягають заміні від 11.03.2021 року складеного ФОП ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин, що підлягають заміні автомобілю «Fiat», д.н.з. НОМЕР_3 , становить 22467,62 грн.

25.05.2021 року адвокатом Черних І.О. в інтересах позивача скеровано до ПрАТ «ХМСК» адвокатський запит про надання інформації чи здійснено розрахунок сум страхового відшкодування за заявою позивача про виплату страхового відшкодування; назвати суму страхового відшкодування; повідомити чи переведено на рахунок позивача суму страхового відшкодування із наданням копій підтверджуючих документів.

У відповідь на адвокатський запит адвоката Черних І.О., представник відповідача ПрАТ «ХМСК» повідомив про те, що сума страхового відшкодування позивачу не виплачувалася, сума страхового відшкодування становить 20467, 62 грн із вирахуванням суми франшизи 2000 грн.

Відповідно до ст. 36 пункт 36.1 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів» Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Отже, станом на день подання позовної заяви, а саме 18.06.2021 року відповідач ПрАТ «ХМСК» не задовольнив законні вимоги позивача та не виплатив страхове відшкодування на користь позивача у розмірі 20467, 62 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Суд зазначає, що частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IVпорядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IVу страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону № 1961-IV).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пп. 1 п. 36. 2ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідач ПрАТ «ХМСК» не звернувся до суду з відзивом на позов, або з запереченнями щодо суми страхового відшкодування, що фактично суд розцінює як згоду із сумою виплати страхового відшкодування.

Крім того, відповідно до положень ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (п. 36.5).

Позивачем надано розрахунок пені за період з 08.05.2021 по 18.06.2021 в сумі 353,28 грн., який ніким не спростований.

Водночас, згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

При цьому, за змістом ст. 979 ЦК України договір страхування є правовідношенням, в якому страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або визначеній, у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відтак, таке правовідношення є грошовим зобов`язанням.

Потерпіла позивачка ОСОБА_1 у справі, хоча і не стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ПрАТ «ХМСК» та ОСОБА_2 , але наділяється правами за цим договором на його користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошового зобов`язання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Така правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з ПрАТ «ХМСК» суми страхового відшкодування в розмірі 20467,62 грн. та пені в розмірі 353,28 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 матеріальної шкоди, яка завдана ним внаслідок ДТП, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч.1ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4від 01.03.2013року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

З огляду на вказане, виходячи із встановлених обставин справи, пред`явлених позивачем позовних вимог, беручи до уваги, що неправомірні дії відповідача ОСОБА_2 призвели до завдання позивачу ОСОБА_1 матеріальних збитків, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми відшкодування матеріальної шкоди, яка виходить за межі страхового відшкодування, в розмірі 2000,00 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то суд виходить з такого.

Згідно з положеннями статей 137 ЦПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами за результатом розгляду справи, визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та встановлюється на підставі наступних доказів: детального опису робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках надання правничої допомоги по певній справі; доказів вартості робіт (послуг) адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; детального опису витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги витрат адвоката; доказів здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до позиції Верховного Суду від 09 червня 2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15 квітня 2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, у вказаних вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід ілюструється у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95). Насамкінець варто зауважити, що чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, є підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано Договір про надання правової допомоги №282 від 24.05.2021 року , Додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги №282 від 24.05.2021 року, акт виконаних робіт від 17.06.2021 року, квитанція №651710081 від 17.06.2021 року на суму 3000,00 грн., квитанція № від 17.06.2021 року на суму 3000,00 грн.

Оскільки, позивачем ОСОБА_1 в передбаченому ЦПК порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн, суд вважає, що позов в цій частині також підлягає задоволенню та відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133, ст. 137 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів.

Питання розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 10-13,76-81, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса для реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» (, адреса: 61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 63), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» (, адреса: 61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 63) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса для реєстрації: АДРЕСА_1 ) суму страхового відшкодування у розмірі 20467 (двадцять тисяч чотириста шістдесят сім) грн. 62 коп. та пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 535 (п`ятсот тридцять п`ять) грн. 28 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса для реєстрації: АДРЕСА_1 ) матеріальну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою, в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути в рівних частках із Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» (, адреса: 61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 63) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса для реєстрації: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн., а саме по 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. з кожного.

Стягнути в рівних частках із Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» (, адреса: 61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 63) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса для реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн., а саме по 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - Ю.Ю.Сіренко