КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного міста Києва від 08 серпня 2024 року про передачу справи на розгляд іншого суду у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, в якому просив стягнути з останнього на свою користь 24 800 грн, з яких 4800 грн відшкодування матеріальної шкоди і 20 000 грн компенсація моральної шкоди.

Ухвалою Деснянського районного міста Києва від 08 серпня 2024 року цивільну справу передано до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області за підсудністю.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 , через підсистему ЄСІТС - «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до Деснянського районного суду м. Києва.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що Деснянським районним судом м. Києва було правильно застосовано ч. 5 ст. 28 ЦПК України до виниклих правовідносин, однак не враховано, що окрім зареєстрованого місця проживання або перебування позивача суду також необхідно врахувати і місце заподіяння шкоди.

Скаржник вказував, що з 23 квітня 2020 року і по теперішній час позивач постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором найму (оренди) нерухомого майна від 23 квітня 2020 року.

Вказував, що послугу з перевезення пасажирів та багажу позивачем було оплачено зі свого карткового рахунку, докази чого додано до позовної заяви, і вказана оплата була здійснена з мобільного застосунку ОщадБанку за місцем свого проживання, тобто в Деснянському районі м. Києва, і саме за місцем проживання позивача було спричинено матеріальну та моральну шкоду, отже на переконання скаржника, підсудність вказаної справи належить до Деснянського районного суду м. Києва, за місцем заподіяння шкоди (п. 5 ст. 28 ЦПК України).

Також зазначав, що змістом та суттю Закону України «Про захист прав споживачів» є створення максимально сприятливих умов споживачу для захисту своїх порушених прав, натомість Деснянський районний суд м. Києва, замість того щоб розглянути позовну заяву та захистити права позивача у разі наявності для того правових підстав, відсилає позовну заяву у місто Нікополь Дніпропетровської області, яке знаходиться на березі колись Каховського водосховища за 4 км від окупованого міста Енергодару та Запорізької атомної електростанції, міста, яке з 2022 року постійно по теперішній час перебуває під майже безперервним артилерійським обстрілом та дроновими атаками, місто, в якому позивач вже тривалий час не проживає, та яке небезпечне для здоров`я та життя.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Передаючи дану справу на розгляд до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області за підсудністю, суд першої інстанції ч. 5 ст. 28 ЦПК України та обгрунтовував свої висновки тим, що згідно інформації з реєстру територіальної громади м.Києва, відповідач ОСОБА_2 в м. Києві не зареєстрований, згідно відомостей Єдиного державного демографічного реєстру місце реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_2 , тому суд першої інстанції прийшов до висновку до висновку про необхідність направлення матеріалів позовної заяви до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області за адресою зареєстрованого місця проживання позивача.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що у серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, в якому просив стягнути на свою користь 24 800 грн, з яких 4800 грн відшкодування матеріальної шкоди і 20 000 грн компенсація моральної шкоди.

Звертаючись з позовною заявою позивач посилався на норми ЦК України, а також зокрема на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», обгрунтовуючи позов тим, що відповідач порушив умови за договором перевезення.

Відповідно до закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п.17 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч.5 ст.28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відповідно до п. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст. 30 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 28 ЦПК України підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів.

Верховний Суд в ухвалі від 02 липня 2018 року у справі № 552/9770/14-ц (провадження № 61-36739 ск18) вказав на те, що право вибору між судами, яким згідно із загальним правилом підсудності цивільних справ і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Приймаючи рішення про передачу справи на розгляд іншого суду - Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не зареєстрований у місті Києві, а місце реєстрації позивача відповідно до відомостей Єдиного державного демографічного реєстру місце реєстрації є АДРЕСА_2 .

Колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

Спір, який ініціював позивач, безпосередньо пов`язаний з порушенням прав споживача, а останнім заявлені вимоги про стягнення грошових коштів, у зв`язку з порушенням на його думку умов договору перевезення.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач посилалася на положення Закону України «Про захист прав споживачів» вважаючи, що він є споживачем послуг перевезення, а відповідач - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Оскільки позивач обґрунтовує підстави позову Законом України «Про захист прав споживача», то відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України він вправі обрати підсудність розгляду даної спору, в тому числі і за зареєстрованим місцем свого проживання (перебування споживача).

Суд першої інстанції на зазначену норму процесуального права уваги не звернув, та самостійно визначив підсудність справи не врахувавши думку позивача.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що він бажає, щоб розгляд справи відбувся за місцем заподіяння шкоди. Отже, суду першої інстанції необхідно визначити місце заподіяння шкоди у спірних правовідносинах при вирішенні питання відкриття провадження.

Пунктом 6 частини 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 379 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного міста Києва від 08 серпня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови складено «12» листопада 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

В.І. Олійник