Справа № 351/1823/23
Провадження № 22-ц/4808/1062/24
Головуючий у 1 інстанції Посохов І. С.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л. В.,

суддів: Максюти І. О., Фединяка В. Д.,

секретаря Петріва Д.Б.

за участю апелянта ОСОБА_1

представника апелянта адвоката Пустовойтової Л. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у ОСОБА_1 на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2024 року, ухвалене в складі судді Посохова І. С. в місті Снятині Івано-Франківської області, повний текст якого складено 27 травня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 22 березня 2021 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів. Відповідно до договору відповідач отримав в борг грошові кошти в розмірі 5600 Євро, що на той час становило 184800,00 грн, які зобов`язався повернути до 22 листопада 2021 року. Отримання відповідачем грошових коштів за договором позики підтверджується відповідною розпискою.

Крім того, 08 квітня 2021 року між ним та відповідачем було укладено додатковий договір позики, відповідно до якого відповідач отримав у борг грошові кошти в розмірі 1400 Євро, які також зобов`язався повернути до 22 листопада 2021 року. Отримання відповідачем грошових коштів за додатковим договором позики підтверджується розпискою.

Загальний розмір отриманих в борг ОСОБА_2 грошових коштів складає 7000 Євро, що в гривневому еквіваленті станом на 24 липня 2023 року становить 284650,10 грн.

Відповідач в обумовлений строк взяті в борг кошти не повернув, чим порушив існуючу між ними домовленість та вимоги цивільного законодавства, а тому він має право на стягнення суми боргу в судовому порядку.

Крім того позивач вважав, що у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання, з відповідача необхідно також стягнути інфляційні втрати та 3 % річних від простроченої суми боргу.

Враховуючи викладене ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 393415,79 грн, які складаються із: 284650,10 грн - сума боргу, що станом на 24 липня 2023 року еквівалентно 7000 Євро, 94494,19 грн - інфляційні втрати та 14271,50 грн - 3% річних від простроченої суми за період з 22 листопада 2021 року по 24 липня 2023 року. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати в сумі 9434,16 грн, з яких 3934,16 грн судовий збір та 5500,00 грн витрати на правову допомогу.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 22 березня 2021 року у сумі 184800 грн, що станом на 20 травня 2024 року еквівалентно сумі 4322 Євро 31 Євроцент.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми грошового зобов`язання за договором позики від 22 березня 2021 року за період з 23 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року включно у сумі 1 412,58 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання за договором позики від 22 березня 2021 року за період з 23 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року включно у сумі 6 538,82 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 08 квітня 2021 року у сумі 59 856,86 грн, що станом на 20 травня 2024 року еквівалентно сумі 1 400 Євро.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми грошового зобов`язання за договором позики від 08 квітня 2021 року за період з 23 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року включно у сумі 10 (десять) Євро 59 Євроцентів.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 2530,61 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за договором позики, а тому позивач як кредитор вправі вимагати стягнення грошових коштів в судовому порядку, а також трьох процентів річних та інфляційних втрат до повного виконання грошового зобов`язання.

При цьому при визначенні грошової суми, яка підлягає стягненню за договором позики від 22 березня 2021 року суд зазначив, що відповідно до договору відповідач отримав позику у грошовій одиниці України - гривні, а тому повернути зобов`язаний у тій самій валюті, яка визначена умовами договору, повернення позики в Євро було б можливим лише у разі, якщо б відповідач отримав борг саме в Євро, а не у гривні. З огляду на це, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики у сумі 184800 грн, що станом на 20 травня 2024 року еквівалентно сумі 4322 Євро 31 Євроцент.

При визначенні основної суми боргу за договором позики від 08 квітня 2021 року, суд виходив із того, що згідно із умовами договору відповідач позичив у позивача грошові кошти у сумі 1400 Євро, однак враховуючи, що звертаючись до суду із цим позовом позивач просив стягнути на його користь заборгованість за договором у гривнях і така вимога відповідає вимогам закону, то суд ввжав за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 08 квітня 2021 року у сумі 59856,86 грн, що станом на 20 травня 2024 року еквівалентно сумі 1400 Євро.

Що стосується періоду розрахунку, то суд виходив з того, що відсутні правові підстави для нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат починаючи із дня введення на території України воєнного стану (24 лютого 2022 року), оскільки відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Отже, взявши за основу для нарахування заборгованість за договором позики від 22 березня 2021 року у розмірі 184800 грн та за договором позики від 08 квітня 2021 року у розмірі 1400 Євро, суд першої інстанції навів відповідний розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 23 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року (день, якому передує запровадження воєнного стану в Україні).

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

ОСОБА_1 на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального права.

Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення із відповідача на його користь боргу за договором позики від 22 березня 2021 року у сумі 184800 грн, що станом на 20 травня 2024 еквівалентно сумі 4322 Євро 31 Євроцент, оскільки відповідач згідно із умовами договору отримав від нього у борг 5600 Євро і саме цю суму він просив повернути. При цьому представник відповідача у судовому засіданні факт того, що відповідач брав грошові кошти саме у валюті Євро не оспорювала. Враховуючи, що суд першої інстанції неправильно визначив суму боргу за договором позики, то розрахунок інфляційних втрат і 3% річних є також неправильним.

З огляду на вказане, ОСОБА_1 просив оскаржуване рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на його користь боргу за договором позики від 22 березня 2021 року у сумі 184800 грн, що станом на 20 травня 2024 року еквівалентно сумі 4322 Євро 31 Євроцент скасувати.

Змінити на стягнути із ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики від 22 березня 2021 року у сумі 5600 Євро, що у еквіваленті за середнім курсом їх продажу банками міста Снятин Івано-Франківської області, що діяв на день винесення рішення станом на 20 травня 2024 року становив 239400 грн.

Скасувати рішення суду в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат від простроченої суми грошового зобов`язання за договором позики від 22 березня 2021 року за період з 23 листопада по 23 лютого 2022 року.

Змінити на стягнути з ОСОБА_2 на його користь три проценти річних від простроченої суми грошового зобов`язання за договором позики від 22 березня 2021 року за період з 23 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року включно у сумі 1829,93 грн та інфляційні втрати за цей же період у сумі 8470,75 грн.

Скасувати рішення суду в частині стягнення витрат по сплаті судового збору у сумі 2530,61 грн.

Змінити на стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати по сплаті судового збору у сумі 3140,34 грн.

В інших частинах рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 витрати, понесені ним по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 4710,51 грн.

Позиція інших учасників справи

ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Заяви (клопотання) учасників справи

25 вересня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Пустовойтова Л. Ю. за допомогою системи «Електронний суд» подала клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 вересня 2024 рокуклопотання задоволено. Доручено Снятинському районному суду Івано-Франківської області забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконфереції за участю ОСОБА_1 Ухвалено провести судові засідання за участю представника ОСОБА_1 - адвоката Пустовойтової Л. Ю. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

01 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Пустовойтова Л. Ю. подала повторне клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 листопада 2024 рокуклопотання задоволено.

Апелянт ОСОБА_1 та його представник - адвокат Пустовойтова Л. Ю. у судовому засіданні в режимі відеоконференції вимоги апеляційної скарги підтримали, просили такі задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, був повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає за можливе провести судовий розгляд справи без відповідача, який повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Фактичні обставини справи

Відповідно до договору позики грошових коштів, посвідченого 22 березня 2021 року Курилюк Л. М. , приватним нотаріусом Снятинського районного нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 417, ОСОБА_1 (позикодавець) передав, а ОСОБА_2 (позичальник) прийняв грошові кошти у розмірі 184 800, 00 (сто вісімдесят чотири тисячі вісімсот) гривень, що на день передачі грошей відповідає еквівалентові суми 5 600, 00 (п`ять тисяч шістсот) євро, за середнім курсом їх продажу банками міста Снятина Івано-Франківської області. Зазначену суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві не пізніше 22 листопада 2021 року. Сума позики має бути повернута одноразово, її розмір розраховується як еквівалент визначеної в договорі суми в євро за середнім курсом їх продажу банками міста Снятина Івано-Франківської області, що діятиме на день повернення грошей. Цей договір є безпроцентним (а.с. 7).

Згідно із розпискою від 08 квітня 2021 року, ОСОБА_2 підтвердив отримання від ОСОБА_1 у борг грошей у сумі 1400 євро, які зобов`язався повернути в повному обсязі до 22 листопада 2021 року (а.с. 8).

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Сторона апелянта не оспорює висновки суду першої інстанції щодо стягнення боргу за договором позики від 08 квітня 2021 року, трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання за цим договором та витрат на професійну правничу допомогу, а також погоджується із рішенням суду щодо звільнення позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України у період дії в Україні воєнного стану, з огляду на це рішення суду у вказаній частині не переглядається.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта та його представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), проте не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).

Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2019 року у справі № 755/9348/15-ц (провадження № 61-30272св18) зазначив, що «тлумачення частини другої статті 524 та частини другої статті 533 ЦК України дозволяє зробити висновок, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Отже, ЦК України надає сторонам договору можливість встановити «валютне застереження» у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті при укладенні договору. При цьому грошовий еквівалент в іноземній валюті буде виступати складовим елементом ціни в договорі.

За загальним правилом, при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в частині другій статті 533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами».

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, не врахував, що сторони у договорі позики грошових коштів від 22 березня 2021 року домовилися про те, що ОСОБА_2 зобов`язався повернути грошові кошти ОСОБА_1 у розмірі, який розраховується як еквівалент визначеної в п.1 договору суми в Євро за середнім курсом продажу банками міста Снятина, Івано-Франківської області, що діятиме на день повернення грошей, тобто, що сторони визначили грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, що призвело до неправильного вирішення спору в цій частині.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивноїчастин.

Отже, колегія суддів частково погоджується із доводами апеляційної скарги та вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції про стягнення боргу за договором позики від 22 березня 2021 року в частині суми боргу, інфляційних втрат, трьох процентів річних за прострочення, а також судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача борг за договором позики від 22 березня 2021 року у сумі 239400 грн, що станом на 20 травня 2024 року еквівалентно сумі 5600 Євро, а також три проценти річних від простроченої суми грошового зобов`язання за договором позики від 22 березня 2021 року за період з 23 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року включно у сумі 1 829,93 грн.

Що стосується вимоги про стягнення інфляційних втрат за невиконане грошове зобов`язання за договором позики від 22 березня 2021 року, то колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19) вказано, що за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає.

Отже, враховуючи, що предметом спору є грошові кошти, виражені з визначенням еквівалента в іноземній валюті, то втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Згідно з частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В цій справі ОСОБА_1 заявив позов про стягнення суми боргу в загальному розмірі 393415,79 грн та сплатив судовий збір в сумі 3934,16 грн, враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних вимог (76 %), з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір за подання позовної заяви у сумі 2989,96 грн.

Судове рішення оскаржено стороною апелянта в частині, загальна сума судового збору за подання апеляційної скарги складає 3744,92 грн (3934,16 х 63,46% х 150%), а тому враховуючи пропорційність розміру задоволених вимог апеляційної скарги (96 %), з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3595,12 грн.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 05 липня 2024 року було зупинено дію рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2024 року, а тому його дію необхідно відновити.

Щодо судових витрат на правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Правничу допомогу на стадії апеляційного перегляду справи ОСОБА_1 надавала адвокат Пустовойтова Л. Ю.

06 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Пустовойтова Л. Ю. подала додаткові пояснення у справі, в яких просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , зокрема, 9000 грн витрат на правову допомогу.

На підтвердження розміру судових витрат у матеріалах справи наявний договір № 19/2023 про надання правової допомоги від 24 липня 2023 року, який укладений між адвокатом Пустовойтовою Л. Ю. та ОСОБА_1 (а.с. 60), ордер серії АТ № 1080797 від 25 вересня 2024 року на надання правничої допомоги ОСОБА_1 в Івано-Франківському апеляційному суді (а.с. 137) та додаток № 2 до договору № 19/2023 про надання правової допомоги від 24 вересня 2024 року (а.с. 138).

Пунктом 1.1. договору визначено, що адвокат зобов`язується надавати клієнту правову допомогу, а клієнт зобов`язується оплатити надані послуги.

В пунктах 3.1, 3.9. договору сторони погодили, що за правову допомогу клієнт сплачує адвокату винагороду. Розмір оплати праці адвоката та порядок розрахунків визначаються сторонами в додатках до договору.

Згідно із додатком № 2 до договору № 19/2023 про надання правової допомоги від липня 2023 року (акт виконання наданих правничих послуг), датованим 24 вересня 2024 року, ОСОБА_1 сплатив Пустовойтовій Л. Ю. 9000 грн за надання правової допомоги: усне консультування та обговорення можливостей, механізмів і поцедур судового захисту прав клієнта у апеляційній інстанції - 1500 грн (2 години), підготовка апеляційної скарги та підготовка необхідних копій - 6000 грн (4 год), участь адвоката у судових засіданнях в режимі відеоконференції - 1500 грн (орієнтовно 2 год).

Колегія суддів, оцінивши заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу на предмет реальності таких витрат, дослідивши надані докази на їх підтвердження, дійшов висновку, що сума витрат, яку представник ОСОБА_1 - адвокат Пустовойтова Л. Ю. просить стягнути з ОСОБА_2 за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, в заявленій сумі не є підтвердженою. Так, витрачений час на участь адвоката у судових засіданнях в Івано-Франківському апеляційному суді, зазначений у додатку не відповідає дійсному - 28 хв. Крім того, підготовка апеляційної скарги включає в себе консультування та обговорення процедур судового захисту, а тому не може розглядатися як окрема послуга, що вказує на завищення витрат, які насправді не понесено. Отже, вартість таких послуг не є реальною та підтвердженою і не може бути стягнута в повному обсязі.

Зважаючи на наведене на користь ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню витрати по сплаті правової допомоги за розгляд справи в апеляційній інстанції у сумі 6750 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2024 року про стягнення боргу за договором позики від 22.03.2021 року в частині суми боргу, інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення, судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовну вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 22.03.2021 року, що в еквіваленті 5600 євро, станом на 20.05.2024 року становить 239400 грн задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 22 березня 2021 року у сумі 239400 грн, що станом на 20.05.2024 року еквівалентно сумі 5600 Євро.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми грошового зобов`язання за договором позики від 22 березня 2021 року за період з 23.11.2021 по 23.02.2022 включно у сумі 1 829,93 грн.

В задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат за невиконане грошове зобов`язання за договором позики від 22 березня 2021 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 2989,96 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та 3595,12 грн за апеляційний перегляд.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті правової допомоги за розгляд справи в апеляційній інстанції у сумі 6750 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Відновити дію рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач Л. В. Василишин

Судді: І. О. Максюта

В. Д. Фединяк