справа №359/874/24 головуючий у суді І інстанції Муранова-Лесів І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Кадниковою Людмилою Геннадіївною на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру аліментів у зв`язку з досягненням старшою дитиною повноліття та збільшення розміру аліментів, які стягуються на утримання неповнолітнього сина, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року представником ОСОБА_1 адвокатом Новоселецькою О.А. подано до Бориспільського міськрайонного суду Київської області позов про визначення розміру аліментів, що стягуються з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2017 року з відповідача було стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову 03 квітня 2017 року і до досягнення повноліття старшим сином ОСОБА_4 , тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно.

07 липня 2017 року старшим державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_4 з примусового виконання рішення суду на підставі виконавчого листа №2/359/1469, виданого 27 червня 2017 року.

Після досягнення повноліття старшим сином, з ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти з відповідача стягуються у розмірі 16,66% його доходу щомісяця, а саме, що 13 вересня 2023 року старшим державним виконавцем Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сорокою В.І. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою визначено, що відрахування із суми доходів відповідача мають здійснюватися у розмірі 16,66 % щомісяця.

Також зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30 серпня 2023 току №208, відповідач був призначений наказом Міністра оборони України від 29 серпня 2023 року №1125 на посаду старшого офіцера групи напрямків на ПС відділу напрямків центру управління операціями Об`єднаного штабу в/ч НОМЕР_1 . Відповідачу встановлено посадовий оклад - 5920 грн. та надбавку у розмірі 65% посадового окладу та щомісячну премію з розмірі 390% посадового окладу. На переконання позивача, зазначені обставини свідчать про наявність підстав для визначення розміру аліментів на другу дитину, яка не досягла повноліття, в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника щомісячно.

01 квітня 2024 року ОСОБА_2 подав відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позову. Відповідач звернув увагу, що позивач не зазначила своє справжнє місцеперебування у США. Вважає, що при вирішення спору згідно з ч. 4 ст. 181 СК України застосовується інший порядок стягнення аліментів, встановлений Кабінетом Міністрів України. Зазначає, що позивачка приховує від суду утримання відповідачем неповнолітнього сина від своєї нової сім`ї та батьків похилого віку, які потребують допомоги, а також розмір своїх доходів у США, які дозволили їй придбати автомобіль, а сину мобільний телефон вартістю 1199,99 доларів. Вказує, що їх неповнолітнього сина позивачка вивезла до США незаконно, без згоди відповідача, якого належить повернути в Україну і лише після того вирішувати питання про сплату аліментів. Також вважав необхідним залучення до участі у справі органу опіки, який всупереч своїм обов`язкам відверто ігнорував численні прояви позивачкою моральних та кримінальних правопорушень: пияцтва, наркоманії, побиття своїх дітей тощо. Зазначає, що через таку поведінку позивачки їх сини змушені були по півроку проживати або з ним, або з його батьками у Вінницькій області, а позивачка в цей час продовжувала отримувати аліменти на утримання дітей.

08 квітня 2024 року адвокатом Новоселецькою О.А. в інтересах позивачки подано відповідь на відзив. Зазначає, що позивачка разом з неповнолітнім сином, ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку із збройною агресією рф проти України позивачка разом з дитиною звернулася за тимчасовим захистом до США та отримала дозвіл у межах процесу «Об`єднання для України». Звертає увагу, що відповідач не заперечує того факту, що їх неповнолітній син проживає з позивачкою, а також зазначає, що відповідачем не надано доказів того, що він утримує неповнолітнього сина від своєї нової сім`ї, а також що він надає допомогу батькам похилого віку, що розмір їх пенсійного забезпечення є недостатнім, а також на підтвердження факту надання фінансової допомоги батькам.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Кадникова Людмила Геннадіївна засобами поштового зв`язку 18 червня 2024 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції вирішив спір упереджено, підрахувавши кошти кожної із сторін. Однак, суд не провів конвертацію гривні-долар, які отримує позивач щомісячно як аліменти від відповідача та не порівняв її із сумою, яку вона отримувала як грошову допомогу для бідних сімей у штаті Каліфорнія, США. Суд не врахував, що вказана сума розрахована не на утримання неповнолітньої дитини, а на всіх членів сім`ї, тобто на двох і не є коштами на утримання неповнолітньої дитини. Більш того, на вказану суму потрібно орендувати житло, витрачати кошти на проїзд, харчування, одяг та взуття, прилади до школи та ін. При цьому, рівень життя у США відрізняється від рівня життя в Україні.

Також, відсутні докази як утримання відповідачем дитини дружини в нинішньому шлюбі, так і правові підстави врахування такої обставини при вирішенні цієї справи.

Вважає, що суд безпідставно задовольнив клопотання відповідача про виклик свідків, оскільки у заяві не вказано з якого приводу вони можуть бути свідками, заявлені особи є родичами та можуть надавати свідчення тільки в інтересах відповідача та заінтересовані в цьому, а також надавати свідчення про факти, які не мають ніякого значення для вирішення питання про визначення розміру аліментів.

За загальними правилами призначення аліментів на утримання неповнолітньої дитини передбачено на одну дитину 1/4 частина від усіх видів заробітку, на двох дітей 1/3 частина від усіх видів заробітку.

Оскільки на утриманні відповідача на даний час перебуває одна неповнолітня дитина, вважає можливим стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку.

Більш того, закон передбачає, що сума аліментів не може бути менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але в законі відсутній граничний верхній показник аліментів.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Кадниковою Людмилою Геннадіївною на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру аліментів у зв`язку з досягненням старшою дитиною повноліття та збільшення розміру аліментів, які стягуються на утримання неповнолітнього сина, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

22 серпня 2024 року відповідач ОСОБА_2 подав відзив, у якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

На переконання відповідача, доводами апеляційної скарги не спростовано, що сам лише факт збільшення розміру доходів відповідача не може бути підставою для перегляду розміру аліментів, які і так збільшилися у 2-2,5 рази у зв`язку з перебуванням платника аліментів на службі в ЗСУ.

Щодо утримання сина дружини, зауважив наступне. Відомості по батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у свідоцтві про народження зазначені зі слів матері. ОСОБА_7 до 02 червня 2018 року мала статус одинокої матері та отримувала соціальну допомогу, однак після укладення шлюбу з відповідачем таку допомогу не отримує.

Також, ОСОБА_7 дійсно працює в Бориспільській дитячо-юнацькій спортивній школі з 01 вересня 2018 року тренером-викладачем відділення плавання. За період з квітня 2023 року по червень 2024 року її дохід склав 11 765,00 грн, тому основний тягар забезпечення родини несе відповідач.

Повідомив, що з липня 2024 року перебуває на медичному огляді з метою визначення придатності до військової служби з подальшим встановленням інвалідності. Збільшення розміру аліментів неминуче призведе до неможливості забезпечення необхідного лікування та реабілітації відповідача.

Крім того, у зв`язку з проходженням військової служби, відповідач несе додаткові витрати для забезпечення діяльності підрозділу, в якому він проходить службу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2024 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

12 вересня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кадникова Л.Г. подала письмові пояснення. Зауважила, що травма, на яку посилається відповідач, отримана ним у 2009 році та не пов`язана з військовою службою. Додатковий заробіток позивачки не дає їй стабільного доходу і не позбавляє батька утримувати неповнолітнього сина. В той час як теперішня дружина відповідача має додатковий заробіток і не перебуває на його утриманні.

Під час підготовки до розгляду виникла необхідність у додатковій перевірці належності повноважень представника апелянта, у зв`язку з чим ухвалою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року продовжено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 поданої представником - адвокатом Кадниковою Людмилою Геннадіївною на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2024 року в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони з 19 січня 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2016 року у справі №359/640/16-ц. Рішення набрало законної сили 22 березня 2016 року.

У шлюбі у сторін народилися двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2017 року у справі №359/2730/17 було визначено місце проживання дітей за місцем проживання матері ОСОБА_8 , а також стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову 03 квітня 2017 року та до досягнення повноліття старшим сином ОСОБА_4 , до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно.

На підставі вказаного рішення 27 червня 2017 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області був виданий виконавчий лист, на підставі якого постановою державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 07 липня 2017 року відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_4.

ІНФОРМАЦІЯ_3 старшому сину сторін виповнилося вісімнадцять років.

Сторонами визнано та долученою копією постанови старшого державного виконавця Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сороки В.І. від 13 вересня 2023 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника підтверджується, що з відповідача стягуються аліменти у розмірі 1/6 частки (16,66%) його заробітку (доходу) щомісяця.

Довідкою ДП Обслуговування повітряного руху України від 05 липня 2023 року та Довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 13 березня 2024 року підтверджено, що з моменту досягнення старшим сином повноліття з відповідача на користь позивача стягуються аліменти у розмірі 1/6 (16,67%) його заробітку (доходу).

Згідно з Довідкою про отримання аліментів від 10 січня 2024 року №3753, виданою головним державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Сорокою В. та Довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 13 березня 2024 року розмір аліментів, які стягуються з відповідача в грошовому виразі становив: жовтень 2021 - 3 833,34 грн, листопад 2021 - 5 403,15 грн, грудень 2021 - 5 402,67 грн; січень 2022 - 5 402,67 грн, лютий 2022 - 5 079,49 грн, березень 2022 - 5 079,49 грн, квітень 2022 - 5 079,49 грн, травень 2022 - 5 392,02 грн, червень 2022 - 6 348,14 грн, липень 2022 - 5 387,56 грн, серпень 2022 - 5 381,05 грн, вересень 2022 - 5 381,05 грн, жовтень 2022 - 5 381,05 грн, листопад 2022 - 5 198,27 грн, грудень 2022 - 5 198,27 грн; січень 2023 - 5 414,44 грн, лютий 2023 - 5 414,44 грн, березень 2023 - 5 414,44 грн, квітень 2023 - 5 414,44 грн, травень 2023 - 5 414,44 грн, червень 2023 -5 414,44 грн, липень 2023 - 5 414,44 грн, серпень 2023 - 4 890,46 грн, вересень 2023 - 7 288,02 грн, жовтень 2023 - 12 277,15 грн, листопад 2023 - 12 338,35 грн, грудень 2023 - 21 228,23 грн; січень 2024 - 10 251,07 грн, лютий 2024 - 6 956,66 грн, березень 2024 - 24 293,87 грн.

Згідно із витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30 серпня 2023 року №208 полковника ОСОБА_2 , призначеного наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 29 серпня 2023 року №1125 на посаду старшого офіцера групи напрямків ПС відділу напрямків центру управління операціями Об`єднаного штабу військової часини НОМЕР_1 , який прибув з Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України м. Київ, з 30 серпня 2023 року зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення, та на продовольче (котлове) забезпечення з 31 серпня 2023 року, та вважати таким, що 30 серпня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою; встановлено тарифний розряд за посадою - 30, посадовий оклад - 5920 гривень, а також призначено виплачувати надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавку за вислугу років та щомісячну премію в розмірі 390% посадового окладу (а.с.14).

Наказом Командувача оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (по стройовій частині) від 15 квітня 2024 року полковника ОСОБА_2 , старшого офіцера групи напрямків н ПС відділу напрямків центру управління операціями Об`єднаного штабу військової частини НОМЕР_1 для виконання обов`язків старшого офіцера відділу напрямків центру управління операціями ОКП ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_6 ».

ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 з 02 червня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 від 02 червня 2018 року.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України дружина відповідача має малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відомості про батька якого записано зі слів матері.

Згідно з наданими Актами обстеження житлово-побутових умов від 12 вересня 2019 року та від 13 березня 2024 року малолітній син дружини відповідача проживає з матір`ю та відповідачем.

Згідно із довідкою від 14 березня 2024 року, виданою Управлінням соціальної, ветеранської політики та охорони здоров`я Бориспільської міської ради, дружина відповідача ОСОБА_7 не перебуває на обліку і не одержує в управлінні ніяких державних, соціальних допомог та компенсацій станом на 14 березня 2024 року.

Також встановлено, що неповнолітній син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхав за межі України 11 грудня 2022 року, що підтверджується інформацією, наданою Центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України.

Згідно з довідкою, виданою 09 квітня 2024 року Соціальними службами Каліфорнії США, ОСОБА_1 отримує допомогу продуктами харчування на двох членів сім`ї: у лютому 2024 на суму 245,00 доларів США, у березні та у квітні 2024 в сумі по 311,00 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів, які фактично стягуються з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина (1/6 частки, або 16,66% його заробітку (доходу)), є достатнім та відповідає матеріальному та сімейному стану відповідача, матеріальному стану малолітнього сина, на якого позивач отримує допомогу у США. Суд вважав, що сам лише факт збільшення розміру доходів відповідача не може бути підставою для перегляду розміру аліментів, які фактично збільшилися у 2-2,5 рази. Будь-яких належних і допустимих доказів щодо розміру фактичних витрат на утримання сина, позивач не надала, не обґрунтувала необхідність і розумність таких витрат.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Охорона дитинства в Україні визначається як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з Закону України «Про охорону дитинства», а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, декларує, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Охорона дитинства в Україні визначається як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, закріплене у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

У статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 цього Кодексу) за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Так, ст. 183 СК України визначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Звертаючись до суду з позовом у цій справі ОСОБА_1 посилалася на те, що після досягнення повноліття старшим сином сторін, у відповідача припинився обов`язок сплачувати аліменти на його утримання, що призвело до істотного зменшення фінансового тягаря відповідача та покращення його матеріального становища.

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів, про це зазначив Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2022 року у справі №727/1599/22.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За обставинами цієї справи у відповідача дійсно мало місце покращення фінансового стану, що пов`язано як зі зменшенням частки аліментів, які він сплачує на користь позивача за рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2017 року (з 1/3 до 1/6), так і збільшенням рівня щомісячного доходу, що зокрема підтверджено довідкою Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 10 січня 2024 року вих. №3753.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років із 01 грудня 2021 року становив 2 618,00 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років із 01 січня по 30 червня становив 2 618,00 грн, із 01 липня по 30 листопада - 2 744,00 грн, із 01 грудня по 31 грудня - 2 833,00 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років у 2023 році становив 2 833,00 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років у 2024 році становить 3 196,00 грн.

Проаналізувавши довідку державного виконавця, колегія суддів констатує, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у період з жовтня 2021 року по листопад 2023 року удвічі перевищують розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає ч. 2 ст. 182 СК України.

Суд першої інстанції правомірно відхилив доводи позовної заяви щодо присудження аліментів в розмірі 1/4 частини, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували необхідність стягнення аліментів саме в такому розмірі, позивачем надано не було.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ст. 141 СК України, батько та мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, тобто обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено як на позивача так і на відповідача. При цьому, відсутність у позивачки доходів, або ж отримання нею соціальної допомоги не є підставою для перекладення на платника аліментів обов`язку з повного утримання та забезпечення усіх потреб сина ОСОБА_3 .

З урахуванням того, що участь батьків в утриманні своїх дітей повинна бути рівнозначною, утримання аліментів з одного з батьків не має приводити до безпідставного збагачення іншого за їх рахунок, зважаючи на те, що відповідач отримує стабільний дохід, колегія суддів вважає, що аліментів, які наразі сплачує ОСОБА_2 у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно є достатньо для належного утримання неповнолітнього сина сторін.

Колегія суддів критично сприймає доводи апелянта щодо різниці рівня життя в США та Україні, оскільки відповідач проживає та отримує доходи в Україні, а законодавець з метою забезпечення конституційного права дітей на достатній життєвий рівень та покращення їх матеріального забезпечення у випадках, якщо батьки не дійшли згоди щодо способу утримання дітей і такий спосіб утримання дітей вирішується судом, встановив мінімальну гарантію утримання - прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який вираховується відповідно до національного законодавства.

Посилання позивачки на упередженість суду першої інстанції в оцінці аргументів сторін колегія суддів вважає непідтвердженими, адже відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вважає, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень.

На виконання вимог ЄКПЛ та ч. 4 ст. 265 ЦПК України місцевий суд наводив мотиви відхилення наданих доказів та надавав мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи апелянта щодо порушення норм процесуального права та недоцільності допиту свідків спростовуються оскаржуваним рішенням, у якому місцевий суд зазначив, що допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_12 надали показання, які не стосуються підстав та предмету позову, а саме про період, поки з відповідача стягувалися аліменти на утримання двох дітей, до досягнення ОСОБА_4 повноліття. Відомий свідкам факт виїзду позивача з молодшим сином сторін за кордон визнаний позивачем та підтверджується наданими письмовими доказами. Свідок ОСОБА_7 , окрім аналогічних свідчень, надала показання по те, що її чоловік ОСОБА_2 бере участь в утриманні та вихованні її малолітнього сина.

Отже, у даній справі, покази свідків фактично судом не враховано, а оцінку наявним у справі доказам надано у їх сукупності і взаємозв`язку.

Інші посилання апелянта на неповноту судового розгляду та процесуальні порушення, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, отже, не можуть бути визнані підставою для його скасування.

У зв`язку з викладеним апеляційний суд констатує, що аргументи, викладені у апеляційній скарзі, є неприйнятними і такими, що не спростовують висновків суду першої інстанцій, а отже, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення немає.

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі, а тому рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокатом Кадниковою Людмилою Геннадіївною - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова