Справа № 595/1293/24
Провадження № 2/595/336/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2024

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: одноособово суддею Содоморою Р.О.,

при секретарі Присташ П.Р.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Оринник Н.С. звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, а саме на 1/4 житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті матері, ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та на 2/4 частини житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , як за членом колишнього колгоспного двору.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 . Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 . Позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину, оскільки є спадкоємцем першої черги за законом та фактично вступила в управління спадковим майном та проживала у зазначеному будинку на час смерті матері. Звернувшись до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, позивач отримала відмову, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. У зв`язку із цим нотаріус рекомендував їй звернутися до суду. Крім того, позивач зазначає, що не має можливості у позасудовому порядку зареєструвати право власності на належну їй частку у домоволодінні, як за членом колгоспного двору, оскільки відсутні документи, що посвідчують речове право на земельну ділянку. Із відповіді державного реєстратора Бучацької міської ради від 14.10.2024 року, вбачається, що подані документи не дають можливості встановити набуття речових прав на нерухоме майно, оскільки для реєстрації права власності звертається ОСОБА_1 , а речове право на земельну ділянку належить ОСОБА_4 . Земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства та для обслуговування будівель виділялася одноособово ОСОБА_4 , тоді як співвласниками домоволодіння колгоспного двору було декілька осіб, а не вона одна. Таким чином, позивач не може зареєструвати у державного реєстратора частину будинку, якщо земельна ділянка виділялась на іншу особу а не безпосередньо на позивача.

Ухвалою Бучацького районного суду від 07 серпня 2024 року відкрито провадження у праві.

30 жовтня 2024 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву. Із поданого відзиву вбачається, що ОСОБА_2 має право на частку у домогосподарстві колишнього колгоспного двору, так як проживав там станом на 15.04.1991 року, проте оформлювати право власності на частку у будинку по АДРЕСА_1 відповідач не бажає, так як він майже не брав участі у веденні спільного господарства двору. Відповідач не заперечує, щоб належна йому 1/4 частина у вказаному житловому будинку перейшла у власність його дружини ОСОБА_1 . Просить позов задовольнити.

30 жовтня 2024 року від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву. Із поданого відзиву вбачається, що ОСОБА_3 має право на частку у домогосподарстві колишнього колгоспного двору, так як проживала там станом на 15.04.1991 року, проте оформлювати право власності на частку у будинку по АДРЕСА_1 не бажає і не заперечує, щоб належна їй 1/4 частина у вказаному житловому будинку перейшла у власність її матері ОСОБА_1 . Просить позов задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, згідно поданої заяви просить суд розглядати справу у її відсутності та відсутності позивача.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, згідно поданого відзиву просить суд розглядати справу у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, згідно поданого відзиву просить суд розглядати справу у її відсутності

Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Звенигород Чортківського району (колишнього Бучацького), Тернопільської області померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Підзамочківською сільською радою.

Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, у виді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1

Із долученої до матеріалів справи копії архівного витягу від 12.09.2024 №1509/03-02 з рішення Підзамочківської сільської ради №16 від 11.04.2014, виданої архівним відділом Чортківської районної державної адміністрації, вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_3 після зміни нумерації будинків отримав № 28.

Як вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 записані ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Із свідоцтва серії НОМЕР_3 , виданого Підзамочківською сільською радою від 02.05.1989 року, вбачається, що ОСОБА_5 зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 та змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».

Відповідно до відповіді № 96/01-16 від 17.07.2024 року, наданої приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Одіжинською Л.Б., вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Одіжинської Л.Б. за видачею свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Із наданої відповіді, вбачається, що нотаріус зазначив про відсутність належним чином оформлених документів, що посвідчують право власності на вищевказане нерухоме майно та рекомендує для вирішення даного питання звернутися до суду.

Як вбачається із доданої до матеріалів справи відповіді відділу державної реєстрації Бучацької міської ради №01-4/32 від 14.10.2024 на звернення №184 від 07.10.2024 щодо державної реєстрації речового права, права спільної часткової власності, 1/4 частки, на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , подані заявником документи не дають змоги встановити набуття речових прав на нерухоме майно, оскільки звертається ОСОБА_1 , а пред`явлений документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку видано на ім`я ОСОБА_4 , що є підставою для відмови у державній реєстрації.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

При цьому у положенні п. 3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 року відносився до суспільної групи колгоспний двір, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями погосподарських книг.

Із долучених до матеріалів справи копій погосподарських книг Підзамочківської сільської ради (с. Звенигород) за 1986-2010 роки по домогосподарстві, вбачається, що головою двору була ОСОБА_4 .

Як вбачається із долученої до матеріалів справи відповіді Бучацької міської ради від 02.05.2024 року №03-15/1044 згідно із погосподарською книгою №1 Підзамочківської сільської ради (с. Звенигород) №136, стор.9-10 за 1996-2000 роки на день смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з нею проживали: дочка ОСОБА_8 ; зять ОСОБА_2 ; внучка ОСОБА_9 ; внук ОСОБА_10 .

Із копії архівного витягу від 21.05.2024 року № 801/03-02 із протоколу другої сесії двадцять другого скликання Підзамочківської сільської ради народних депутатів Бучацького району від 27.10.1994 року, вбачається, що розглянувши заяви жителів с.Звенигород про передачу у приватну власність земельних ділянок сільська рада вирішила передати ОСОБА_4 0,67 га.

З копії технічного паспорта на житловий будинок садибного типу встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 з надвірними будівлями споруджено в 1969 році.

Згідно висновку про вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , складеного ТзОВ «Луцьк Дім Сервіс», що діє на підставі Сертифіката суб`єкта оціночної діяльності ФДМ України №187/2023 від 06.04.2023, ринкова вартість майна, станом на 29.07.2024 становить 104 300 грн.

Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" ( 697-12 ) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Виходячи із Правової позиції, викладеної в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15 - згідно з частиною першою статті 120, статтею 123 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Як роз`яснено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» в редакції, чинній на виникнення спірних правовідносин, правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, були співвласниками у рівних частках у праві спільної власності на майно колгоспного двору.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, визнання позову відповідачами, а також те, що ОСОБА_1 не може реалізувати своїх спадкових прав, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.120,123,563 ЦК УРСР(1963р.), ст.ст. 316, 317, 328, 331, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1261, 1262, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України, ст.211, 247, 258,259,263-265,268,273,352,354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП № НОМЕР_4 , право власності на 1/4 частину житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП № НОМЕР_4 , право власності на 2/4 частини житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , як за членом колишнього колгоспного двору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Суддя: Р. О. Содомора