Справа № 127/6048/23
Провадження 2/127/692/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2024 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Сунько Я.Р.

розглянувши в спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

03.03.2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, який мотивувала тим, що з 14.06.2013 року до 21.07.2022 року перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 .

Від шлюбу народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В період шлюбу за спільні кошти було придбане у спільну сумісну власність майно: квартира АДРЕСА_1 , вартістю 300 072 грн., що визначена договором купівлі-продажу від 13.09.2017 року та автомобіль Ssang Yong Korando, д.н. НОМЕР_1 , вартістю 352 503,36 грн. Право власності на майно зареєстроване за ОСОБА_1 .

Згодом стало відомо, що після розірвання шлюбу право власності на автомобіль було перереєстроване на іншу особу по договору купівлі-продажу. Даним автомобілем відповідач розпорядився на свій розсуд і не в інтересах сім`ї, згоди на відчуження майна позивач не давала.

Також позивач зазначила, що за рішенням суду відповідач ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати на її користь аліменти на утримання трьох дітей в розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але станом на 31.10.2023 року допустив заборгованість на суму 96 239,05 грн. Разом з тим, розмір аліментів не є достатнім для утримання на належному рівні трьох дітей, забезпечення їх розвитку, лікування і навчання. Заробітна плата відповідача за період з січня 2023 року до вересня 2023 року включно після відрахування податків і обов`язкових платежів становить 91 926,91 грн. Крім того, з травня 2023 року ОСОБА_1 і ОСОБА_1 разом не проживають. Робота позивача пов`язана із добовими чергуваннями, в зв`язку з чим догляд за дітьми здійснює няня. Заробітна плата позивача і соціальна виплата на дітей, які виховуються в багатодітних сім`ях, також не покривають всіх витрат. Так, за період часу з 24.11.2022 року до 31.12.2023 року позивач витратила на утримання дітей 237 172 грн. Змушена просити про допомогу грошима і продуктами у своїх батьків, оскільки аліменти від відповідача вперше отримала 04.12.2023 року в сумі 4 975 грн. Відповідач не надає іншої допомоги дітям, не приймає участі у їх вихованні, не дбає про матеріальний, духовний і фізичний розвиток, лікування, має у власності особисте житло, що є підставою для збільшення частки у спільному майні відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України.

На підставі ст.ст. 60, 65, 70 СК України позивач ОСОБА_1 просила поділити спільне майно подружжя та визнати за нею право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки спільного автомобіля в сумі 176 251,58 грн. (а.с.140-145 т. 1, а.с. 9-10 т.2).

17.03.2023 року було відкрите спрощене провадження у даній справі (а.с. 34 т. 1).

24.04.2023 року постановлена ухвала про витребування доказів у справі (а.с. 43 т. 1).

12.07.2023 року постановлена ухвала про призначення автотоварознавчої експертизи і визначення ринкової вартості автомобіля Ssang Yong Korando, д.н. НОМЕР_1 (а.с. 103-104 т.1). Провадження у справі зупинене.

04.12.2023 року ухвалою суду відновлене провадження у справі після надходження висновку експерта (а.с. 136 т.1).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала відповідно до викладених обставин. Суду пояснила, що відповідач не приймає участі у вихованні дітей, розмір аліментів недостатній для забезпечення їх фізичного, духовного розвитку та лікування, тому частка ОСОБА_1 у спільній квартирі може бути збільшена до 2/3. Просила врахувати сукупність доказів про витрати позивача на утримання дітей і те, що аліменти в розмірі частки від заробітної плати,що орієнтовно становить 5 000 грн. на трьох, очевидно недостатній для забезпечення їх необхідних потреб. Тому просила позов задоволити в повному обсязі і протягом п`яти днів після ухвалення рішення вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позивач ОСОБА_1 позов підтримала.

Відповідач ОСОБА_1 і представник ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, неодноразово подавали заяви про розгляд справи у їх відсутність. 12.05.2023 року надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач визнав позов частково і не заперечив щодо поділу квартири по частці. Автомобіль він придбав 18.07.2013 року за особисті кошти в сумі 247 900 грн., в еквіваленті близько 31 000 доларів США. Частина коштів в сумі 7 000 доларів США ним була використана від продажу попереднього транспортного засобу 24.07.2013 року Hyundai, 2006 р.в., а частина коштів 24 000 доларів США подарована його матір`ю. Тому в силу ст. 57 СК України спірний автомобіль є особистою приватною власністю ОСОБА_1 (а.с. 46-50 т.1). Крім того, 04.03.2024 року відповідач ОСОБА_1 надав додаткові письмові пояснення з приводу придбання в особисту власність автомобіля і з приводу понесених витрат на утримання трьох дітей, відсутності заборгованості по сплаті аліментів (а.с. 37-39 т.2).

Свідки ОСОБА_8 (няня), ОСОБА_9 (кума), ОСОБА_10 (мама позивача), ОСОБА_11 (няня) в судовому засіданні повідомили, що всі потреби дітей (продукти, одяг, навчання, гуртки, репетитори, лікування) забезпечує в основному ОСОБА_1 , батько дітей ОСОБА_1 рідко приходить до дітей, не приймає участі у їх вихованні, майже не допомагає матеріально.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 14.06.2013 року (а.с.57 т. 1).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.07.2022 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_1 був розірваний (а.с. 26-27 т. 1). Рішення набрало законної сили.

13.09.2017 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом, ОСОБА_1 набув право власності на майно квартиру АДРЕСА_1 . Придбання квартири здійснювалось за згодою дружини ОСОБА_1 (а.с. 15-17 т.1).

Відомості про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 13.09.2017 року (а.с. 17 т. 1).

Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що 25.07.2013 року ОСОБА_1 набув право власності на автомобіль Ssang Yong Korando, 2013 р.в., д.н. НОМЕР_1 , вартістю на момент придбання 247 900 грн. (а.с. 76, 77).

17.08.2022 року даний автомобіль був відчужений ОСОБА_12 , право власності за новим власником зареєстроване ТСЦ МВС № 0541 17.08.2022 року (а.с. 90-92 т. 1).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 5093/23-21 від 24.11.2023 року ринкова вартість автомобіля Ssang Yong Korando, 2013 р.в., д.н. НОМЕР_1 , складає 352 503,36 грн. (а.с. 121-125 т.1).

Також в судовому засіданні встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.04.2023 року у справі № 127/21434/22 з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання дітей: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але неменше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 вересня 2022 року, і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 11-16 т.2).

16.08.2023 року Першим відділом ДВС у м. Вінниці ЦМУМЮ (м. Київ) відкрите виконавче провадження 72540291 на підставі виконавчого листа про стягнення аліментів (а.с. 151 т.1).

Згідно розрахунку державного виконавця заборгованість станом на 31.10.2023 року складає 96 239,05 грн. (а.с. 155 т. 1).

Згідно розрахунку державного виконавця заборгованість станом на 31.12.2023 року складає 69 780,22 грн. (а.с. 156 т. 1).

Станом на 29.02.2024 року і станом на день розгляду справи заборгованість по аліментам відсутня (а.с. 42 т.3).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач ОСОБА_1 зазначила, що майно було придбане в період шлюбу з ОСОБА_1 , тому є спільним сумісним майном подружжя, а оскільки з нею проживають діти і розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, за нею слід визнати право на 2/3 частки нерухомого майна квартири, крім того, оскільки автомобіль є неподільною річчю і проданий відповідачем без її згоди, просила стягнути вартості автомобіля в сумі 176 251,68 грн.

Правовідносини виникли між сторонами з приводу поділу майна, що належить на праві спільної сумісної власності, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми СК України.

Відповідно до ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності на майно, яке набуте подружжям в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2019 року у справі № 339/116/16-ц.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Частиною 3 ст. 70 СК України визначено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Частиною 3 ст. 65 СК України передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтею 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

В судовому засіданні встановлено, що квартира і автомобіль набуті ОСОБА_1 у власність в період шлюбу за спільні кошти подружжя, тому є об`єктом спільної сумісної власності.

Відповідач ОСОБА_1 не спростував презумпцію спільності майна автомобіля Ssang Yong Korando, 2013 р.в., д.н. НОМЕР_1 , і не звернувся до суду з відповідним позовом про визнання майна особистою приватною власністю.

Згідно з пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Проте, будь-яких належних і допустимих доказів того, що автомобіль придбаний за особисті кошти, із власних заощаджень, за рахунок майна, що належало ОСОБА_1 до шлюбу тощо відповідач не надав.

Відповідач не довів, що кошти, які були виручені від продажу ним попереднього автомобіля Hyundai, 2006 р.в., були використані на оплату автомобіля Ssang Yong Korando, 2013 р.в., а також не довів вартість проданого автомобіля. Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 18.07.2013 року, видаткової накладної № 840 від 18.07.2013 року і квитанції від 18.07.2013 року ОСОБА_1 сплатив кошти на придбання автомобіля Ssang Yong Korando, 2013 р.в., в сумі 247 900 грн., тобто до перереєстрації попереднього транспортного засобу (а.с. 77 т.1, 44-56 т. 3).

Також суд приймає до уваги, що валютно-обмінна операція була здійснена ОСОБА_1 в ПАТ «Радикал Банк» на суму 237 688 грн., що становить еквівалент 29 200 доларів США саме 18.07.2013 року, в день купівлі автомобіля, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 56 т.3).

Твердження ОСОБА_1 , що на придбання автомобіля також були використані особисті кошти його матері ОСОБА_12 в сумі 24 000 доларів США взагалі безпідставне і необґрунтоване. Відповідних вимог щодо права на майно ОСОБА_12 не пред`являла, доказів наявності у неї грошових коштів в значному розмірі відповідач не надав. Натомість, відповідач надав докази про те, що ОСОБА_12 є особою похилого віку, на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області не перебуває, має незадовільний стан здоров`я (а.с. 57-71 т.3).

Таким чином, з наданих доказів неможливо достовірно встановити, що спірний автомобіль придбаний лише за рахунок ОСОБА_1 .

Враховуючи презумпцію спільності майна, суд вважає необхідним поділити майно, що належить ОСОБА_1 і ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності подружжя, і, виходячи з рівності їх часток, визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 .

Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що автомобіль проданий відповідачем ОСОБА_1 без згоди позивача після розірвання шлюбу, доказів того, що отримані від продажу гроші були використані ОСОБА_1 в інтересах сім`ї сторони не надали, автомобіль є неподільною річчю, суд дійшов висновку, що позивач має право на компенсацію ринкової вартості частки автомобіля, в сумі 176 251,68 грн., що визначена експертом у висновку № 5093/23-21 від 24.11.2023 року (а.с. 121-125 т.1).

При ухваленні такого рішення суд приймає до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 08.02.2022 року № 209/3085/20, згідно якого згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч. 2 ст. 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки в неподільній речі.

Також ВС звернув увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Отже, коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Позовна вимога ОСОБА_1 про збільшення її частки до 2/3 у спільному майні квартирі АДРЕСА_1 на підставі ч. 3 ст. 70 СК України задоволенню не підлягає.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Разом з тим, позивачем не доведені обставини, за яких може бути збільшена її частка у спільному майні.

Згідно довідки МКП «Вінницька міська аптека» за період з січня 2023 року до грудня 2023 року нарахований дохід відповідача ОСОБА_1 становить 151 823,64 грн., до виплати 122 218,05 грн. (а.с. 8 т.3). За січень-лютий 2024 року нарахований дохід 26 433,37 грн., до виплати 21 278,86 грн. (а.с. 9).

Згідно звіту МКП «Вінницька міська аптека» за постановою державного виконавця від 13.11.2023 року з доходу відповідача ОСОБА_1 за виконавчим листом відраховується щомісяця 50% доходу: за листопад 2023 року - 4 700 грн., за грудень 2023 року - 5 006,43 грн., січень 2024 року 5 064,07 грн., лютий 2024 року 5 575,36 грн. (а.с. 10 т.3).

Відповідно до довідки державного виконавця станом на 29.02.2024 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня (а.с. 42 т.3). Сторони визнали в засіданні, що станом на день розгляду справи судом заборгованість також відсутня.

Позивач надала докази понесення витрат на утримання дітей і зазначила, що за період з 24.11.2022 року до 31.12.2023 року за її підрахунками в журналах витрат, які вона веде з листопада 2022 року, сума становить 237 172 грн., тому аліментів, які сплачує відповідач, не вистачає на забезпечення потреб дітей.

Також відповідач надав докази на підтвердження придбання речей, продуктів і здійснення інших витрат на дітей.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 3 196 грн.

Відповідно до ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (1598 грн.)

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суми аліментів, яку сплачує відповідач, очевидно не вистачає на щомісячне утримання трьох неповнолітніх дітей, разом з тим, оскільки розмір аліментів є більшим, ніж гарантований законодавцем на одну дитину і визначений ст. 182 СК України (1598 грн. ? 3 = 4794 грн.), утримання дітей є обов`язком обох їх батьків, враховуючи офіційний дохід відповідача, суд дійшов висновку, що істотних підстав для відступлення від рівності часток подружжя відповідно до частини третьої статті 70 СК України немає.

Крім того, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 СК України).

Також суд вважає необхідним роз`яснити, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ст. 185 СК України).

Позивач в судовому засіданні повідомила, що із позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дітей або з позовом про зміну (збільшення) розміру аліментів вона не зверталась.

Показання свідків з приводу виконання чи невиконання батьківських обов`язків не є належним і допустимим доказом у справі про поділ майна подружжя і для встановлення обставин стосовно достатності розміру аліментів для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей, тому в силу ст.ст. 77, 78 ЦПК України такі докази не беруться судом до уваги.

Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту прав визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведені обставини справи і норми закону, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати в сумі 7 261,43 грн. (судовий збір 3915,71 грн. і витрати на проведення експертизи 3 345,72 грн.), сплачені позивачем згідно наданих квитанцій (а.с. 4, 106 т. 1) слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 60, 65, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 10, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов задоволити частково.

Поділити спільне майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Ssang Yong Korando, 2013 року випуску.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки автомобіля в сумі 176 251 (сто сімдесят шість тисяч двісті п`ятдесят одна) грн. 68 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 7 261,43 грн.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3

Повне судове рішення складене 20.06.2024 року.

Суддя: