ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9052/24 Справа № 2-5556/2010 Суддя у 1-й інстанції - Доценко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів:Гапонова А.В.,Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року у цивільній справі за поданням приватного виконавця Матвійчук Наталії Євгеніївни про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, стягувач ТОВ « ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2024 року приватний виконавець звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у виїзді за межі України громадянки України ОСОБА_1 , яка є боржником у виконавчому провадженні № 65318605 від 05.05.2021 року , що перебуває на виконанні виконавця на підставі виконавчого листа №2- 5556/2010, виданого 12.09.2017 року Петровським районним судом м. Донецька про стягнення на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 203 531,50 грн.

Подання обґрунтовано тим, що боржник тривалий час, будучи особою, обізнаною про існування зобов`язання за судовим рішенням, ухиляється від його виконання. Приватним виконавцем вжиті всі можливі заходи щодо примусового виконання рішення, але вони не дали результатів. Боржник зареєстрований як ВПО в м.Київ . Відповідно до довідки ВПО її взято на облік як внутрішньо переміщену особу від 13.10.2016 року як ОСОБА_2 . Зміна прізвища на Байрамову підтверджено актовим записом №196 віл 23.11.2016 року Дніпровським районним відділом у м.Києві ДРАЦ ГТУЮ у м.Києві. Відповідно до даних УКРПОШТИ поштове відправлення вручене особисто 26.10.2023 року. На виклик до виконавця боржник не з`явився у призначений день . 01.12.2023 року приватним виконавцем зроблено вихід за адресою проживання боржника для опису та арешту майна , але доступ до приміщення не був наданий. Таким чином, приватним виконавцем вжито всіх можливих заходів примусового виконання : кошти на рахунках боржника відсутні, рухоме майно відсутнє, нерухоме майно на тимчасово окупованій території, доходи відсутні.

Оскільки вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відповідно до законодавства можливе лише на підставі рішення суду та боржник ухиляється від виконання рішення, приватний виконавець просила суд вирішити питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року задоволено подання приватного виконавця Матвійчук Наталії Євгеніївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) , яка є боржником у виконавчому провадженні № 65318605 від 05.05.2021 року , що перебуває на виконанні приватного виконавця на підставі виконавчого листа №2- 5556/2010, виданого 12.09.2017 року Петровським районним судом м. Донецька про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 203 531,50 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу як незаконну та не обґрунтовану. Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Зазначає, що обмеження, накладені на неї, порушують її конституційні права, а дії суду право на справедливий розгляд справи. Вона не була учасником судових проваджень та не знала про існування будь-яких рішень щодо себе і взагалі в неї не має будь-яких відносин по кредитним договорам з ТОВ «Вердикт Капітал», тому вона дізнавшись про наявність відповідних рішень про стягнення з неї неіснуючої кредитної заборгованості та виконавчих проваджень, звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Також зазначає, що не отримувала від приватного виконавця жодних повідомлень щодо явки та 01.12.2023 року виконавець не міг зробити вихід за адресою її проживання, оскільки вона на той час була у відрядженні. Вважає, що суд заангажовано без перевірки системності дій приватного виконавця та відповіді на них боржника прийняв рішення про задоволення безпідставного звернення про обмеження виїзду. Зазначала, що приватним виконавцем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження її ухилення від виконання рішення суду.

Сторони не скористались своїм правом на подання відзивів на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчать довідки про доставку повісток до електронних кабінетів приватного виконавця та стягувача, довідка про доставку СМС на номер телефону, зазначений боржником в апеляційній скарзі та конверт із повісткою на ім`я ОСОБА_1 , який повернувся із відміткою АТ «Укрпошта» про причини не вручення «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того,від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. (а.с.70 зворот, 71-73).

Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, відповідно до ч.13 ст.128 ЦПК України за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має електронного кабінету, та технічної можливості повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень у порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання приватного виконавця про тимчасове обмеження виїзду ОСОБА_1 за межі України, суд першої інстанції виходив із наданих державним виконавцем документів виконавчого провадження та із того, що приватним виконавцем виконані всі необхідні виконавчі дії, направлені на виконання судового рішення, але доходу боржник не має, майно перебуває на окупованій території, рішення не виконується.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є боржником у виконавчому провадженні № 65318605 від 05.05.2021 року, що перебуває на виконанні приватного виконавця Матвійчук Наталії Євгеніївни на підставі виконавчого листа №2- 5556/2010 виданого 12.09.2017 року Петровським районним судом м.Донецька про стягнення на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (первісний стягувач ТОВ «Вердикт Капітал») заборгованості за кредитним договором №6483Н/08-1 на загальну суму 203 531.50 грн.

В рамках зазначеного виконавчого провадження приватним виконавцем постановами від 17.05.2021 року, 25.12.2021 року, 05.05.2021 року було накладено арешт на кошти боржника та постановою від 19.05.2021 року арешт на майно боржника.

Згідно із інформацією про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13.10.2016 року ОСОБА_2 взято на облік за адресою АДРЕСА_1 .

Зміна прізвища на Байрамову підтверджено актовим записом №196 віл 23.11.2016 року Дніпровським районним відділом у м. Києві ДРАЦ ГТУЮ у м.Києві.

Також при зверненні до суду із поданням приватним виконавцем надано копію виклику ОСОБА_1 від 20.10.2023 року, в якому останній було запропоновано з`явитись до виконавця 28.11.2023 року, а також запропоновано сплатити борг та надати пояснення та документи щодо свого фінансового стану та поточного місця роботи. Крім того матеріали справи містять вимогу від 20.10.2023 року, в якій приватний виконавець вимагає у ОСОБА_1 бути присутньою та надати виконавцю доступ до приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначені вимога та виклик були направлені ОСОБА_1 20.10 2023 року рекомендованим листом, який вручено божнику особисто відповідно трекінгу відправлення 26.10.2023 року.

Однак боржник ОСОБА_1 не виконала вказані вимоги приватного виконавця від 20.10.2023 року про що ОСОБА_4 складено акти від 28.11.2023 року та від 01.12.2023 року.

Згідно із відповіддю Державної прикордонної служби України ОСОБА_5 має закордонний паспорт і неодноразово в період з 05.05.2021 року по 07.02.2024 року перетинала кордон України.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек,, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідач є власником об`єкту нерухомості, що знаходяться у м. Донецьк.

Відповідно до ст. 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), - до виконання зобов`язань.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином: у відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише тоді, коли сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Обґрунтовуючи подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є. посилалася на ухилення нею від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо судової практики вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 1 лютого 2013 року, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися саме у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Задовольняючи подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції правильно виходив з того, що заявником було надано достатніх доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржником своїх обов`язків по сплаті боргу та його наміру ухилятися від виконання покладених на нього зобов`язань.

Зокрема, після з`ясування приватним виконавцем про реєстрацію боржника, як переселенця у м. Києві ним було направлено вимогу та виклик ОСОБА_1 , які остання, не зважаючи на особисте отримання проігнорувала, що свідчить про її ухилення від виконання рішення.

Посилання апелянта на те, що вона не отримувала зазначені документи виконавчого провадження та не знає про його наявність спростовується матеріалами справи, наданими приватним виконавцем, зокрема викликом та вимогою від 20.10.2023 року, копією квитанції АТ «Укрпошта», трекінгом відправлення рекомендованого листа, актами від28.11.2023 року та від 01.12.2023 року про невиконання ОСОБА_1 приписів приватного виконавця у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Також слід звернути увагу, що відповідно до положень ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених п. 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Таким чином, приватний виконавець дотримався порядку направлення зазначених вище вимог, при цьому апелянтом не спростовано факту їх отримання чи не проживання за вказаною в них адресою.

Також слід звернути увагу, що відсутність відомостей щодо наявності у боржника офіційного доходу та майна, на яке можливо було б звернути стягнення та не надання ОСОБА_1 таких відомостей на вимогу приватного виконавця, а також її часті поїздки за межі України, можуть унеможливити чи ускладнювали виконання рішення суду, та наявності можливості виконати це рішення.

З приводу посилань ОСОБА_1 про її не повідомлення про розгляд заяви про подання приватного виконавця, то відповідно до положень ч.4 ст. 441 ЦПК України суд розглядає таке подання негайно, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Згідно ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини, їм надано належну оцінку, постановлено законне і обґрунтоване судове рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

За наведених обставин судом першої інстанції на законних підставах задоволено подання приватного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді: