ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/5654/23 Головуючий суддя І інстанції Мартинова О. М.
Провадження № 22-ц/818/2098/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: надання послуг
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 березня 2024 року у справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2023 року позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячу воду за період з 01.02.2015 року по 31.01.2022 року у сумі 52911 гривень 43 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору по 894 грн. 66 коп. з кожного.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 березня 2024 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення суду від 14 грудня 2023 року - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаними заочним рішенням суду першої інстанції від 14 грудня 2023 року та ухвалою від 07 березня 2024 року , представник ОСОБА_1 адвокат Баранов Дмитро Миколайовича подав на них апеляційні скарги.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року від суду першої інстанції було витребувано цивільну справу, яка надійшла до апеляційного суду 07.05.2024.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 червня 2024 року після сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на заочне рішення судом апеляційної інстанції було відкрито апеляційне провадження за скаргою на заочне рішення.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10.06.2024 справу за скаргою на заочне рішення було призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Щодо згаданої скарги на ухвалу суду про відмову у перегляді заочного рішення, то колегія суддів вважає, що наявні підстави для її повернення, оскільки вона не підлягає самостійному апеляційному оскарженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України.

У частині 1 статті 353 ЦПК України визначений перелік ухвал, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду. У цьому переліку відсутня ухвала про відмову у перегляді заочного рішення. Даний перелік ухвал є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Отже, згаданими нормами цивільного процесуального законодавства не передбачено право на апеляційне оскарження окремо від заочного рішення суду ухвали про відмову у прийнятті заяви про перегляд заочного рішення.

Згідно ч. 2 ст. 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 6 грудня 2007 року).

Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України). Цей припис згідно з позицією Конституційного Суду України слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду (абзац 5 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010).

Відповідно до п.4 ч.5 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Таке рішення відповідає закону та відповідає легітимній меті такого обмеження, оскільки забезпечує апеляційний перегляд ухваленого по суті рішення суду на підставі аргументів, які були зазначені у обох апеляційних скаргах сторони відповідача, що відповідає основній меті цивільного судочинства та принципу пропорційності, ст.ст. 2, 11 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 березня 2024 року, подану на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду слід вважати повернутою апелянту без окремого її розгляду.

Викладені в апеляційній скарзі на ухвалу суду від 07 березня 2024 року заперечення відповідно до ч. 2 ст. 353 ЦПК України необхідно включити до апеляційної скарги на заочне рішення суду.

Керуючись ст.ст. 353, 357, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 березня 2024 року- вважати повернутою апелянту.

Заперечення, які наведені у скарзі на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 березня 2024 року - розглянути разом із скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2023 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і в частині повернення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 листопада 2024 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії Ю.М.Мальований.

О.В.Маміна.