КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Шролик І.С.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2221/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

секретар - Олешко Л.Ю.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання недійсним договорів.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Солом?янського районного суду м. Києва із вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» (правонаступником якого є АТ «Акціонерний банк «Укргазбанк») та ОСОБА_1 07 жовтня 2008 року було укладено кредитний договір № 92601 Ф ИЖН 30882 К1, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 73660 дол. США на строк до 06 квітня 2026 року.

Позивач вказував, що п. 1.2 кредитного договору передбачає нарахування комісії за відкриття позичкового рахунку 1,5 % від суми кредиту, що становить 1104,90 дол. США, а також п. 1.4. договору передбачено нарахування комісії за аналіз ліквідності забезпечення у розмірі 300 грн., які позичальник згідно п. 3.3.2 договору має сплатити в день укладання. Позивач вважає дані умови договору суперечать ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому є недійсними.

В кредитному договорі відсутні його обов`язкові умови, відсутні застереження збереження банківської таємниці, позивач сплачував кошти за більшою відсотковою ставку, аніж визначено умовами договору, банк не надав позивальнику повну інформацію щодо кінцевої загальної вартості кредиту.

Позивач зазначав, що договір іпотеки було підписано до укладання кредитного договору, тому має бути визнаний недійсним.

На підставі викладеного позивач просив суд:

- визнати недійсним кредитний договір № 92601 Ф ИЖН 30882 К1, укладений 07 жовтня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_1 ;

- визнати недійсним договір іпотеки № 92601 Ф ИЖН 30882 И1, укладений 07 жовтня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_1 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не дослідив та не надав оцінки усім наданим позивачем доказам. Вказує, що оспорювані договори було укладено з використанням нечесної підприємницької практики з боку відповідача Стверджує, що під час укладення договору банк приховав від нього повну та об`єктивну інформацію щодо усіх умов укладеного договору.

У відзиві на апеляційну скаргу представниця відповідача АБ «Укргазбанк» Мала В.В. зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Апеляційну скаргу вважає безпідставною, просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року - без змін.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Представники відповідача брали участь у судових засіданнях у апеляційному суді.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що між сторонами 07 жовтня 2008 року укладено кредитний договір № 92601 Ф ИЖН 30882 К1, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 73 660 дол. США на строк до 06 квітня 2026 року.

Положенням п. 1.2 договору передбачено, що комісія за відкриття позичкового рахунку 1,5 % від суми кредиту, що становить 1104,90 дол. США оплачується позичальником у день укладання договору у національній валюті.

Комісія за аналіз ліквідності забезпечення складає 300 грн, оплата здійснюється у день укладання цього договору, відповідно до вимог п. 3.3.2 (положення п. 1.4.).

До кредитного договору додано Додаток 1 в якому міститься інформація про тарифи та послуги й умови надання кредиту, вартість предмету застави 113092 дол США, сума авансу - 39432 дол США, сума кредиту - 73660 дол США, місячний платіж, строк кредитування, одноразова комісія й наведений графік щомісячного погашення кредитного зобов`язання із визначенням сукупної вартості кредиту. Даний додаток підписаний сторонами (а.с. 15-18).

З метою забезпечення виконання грошового зобов`язання, того ж дня 07 жовтня 2008 року між ВАТ АТ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 92601 Ф ИЖН 30882 И1, за умовами якого позичальник передав в іпотеку банку однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 19-24).

Окрім того, під час судового розгляду представник позивача повідомила суд про наявність виконавчого провадження з приводу примусового виконання рішення суду у справі № 2-756/1617/15.

З відкритих джерел Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 28 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції 21 січня 2016 року ( справа 756/130/15-ц), задоволено позов ПАТ "Укргазбанк". Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором, що складається з заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 64896. 46 дол. США, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 10707,78 дол. США, пені за порушення строків сплати кредиту та процентів за його користування у сумі 57824, 50 грн., штраф за порушення договірних зобов`язань щодо страхування предмета іпотеки у сумі 27490 грн. вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд також установив, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду 26 липня 2021 року, задоволено заяву ПАТ «Укргазбанк», видано дублікат виконавчого листа № 2/756/1617/15 від 28 вересня 2015 року у справі № 756/130/15-ц за позовом ПАТ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

З виписки ПАТ «Укргазбанк» по особовому рахунку НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 судом встановлено, що в день укладання кредитного договору 07 жовтня 2008 року проведено видачу коштів з позичкового рахунку в сумі 73660 дол. США й проведено погашення кредиту в сумі 1275,48 дол. США, о становило 7383,50 грн. В подальшому позичальником ОСОБА_1 здійснювалось погашення кредитних коштів, останній платіж у березні 2014 року.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилом частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно з положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором, відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія, як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості за кредитом, не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості за кредитом, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено номативно-правовими актами.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18).

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач, як на підставу недійсності кредитного договору посилався зокрема на положення Правила надання банками України інформації споживчу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Суд першої інстанції урахував, що сукупна вартість кредиту, розмір щомісячного внеску, розмір відсоткової ставки, порядок погашення кредитних коштів, графік погашення обумовлений та підписаний сторонами, уся інформація міститься в Додатку1 до кредитного договору (а.с. 15-18).

Як видно зі змісту позовної заяви, підставами недійсності кредитного договору позивач вважає, умови п.1.2. та 1.4, що передбачають одноразову плату комісії за відкриття позичкового рахунку у розмірі 1,5% та комісію з аналізу ліквідності позичальника в сумі 300 грн, яка сплачена позичальником в день отримання кредитних коштів.

Суд першої інстанції, досліджуючи оспорюванні умови укладеного кредитного договору, вимоги законодавства, діючого на час укладення кредитного договору, дійшов обґрунтованого висновку, що положення п. 1.2.,1.4 не порушують права споживача, не є несправедливими, не суперечать принципу добросовісності, не спричинили дисбаланс договірних прав сторін. І з таким висновком апеляційний суд погоджується.

Із матеріалів справи суд установи, що при отриманні кредитних коштів 07 жовтня 2008 року позичальником одноразово сплачено передбачений платіж, у вигляді комісії за отримані кредитні кошти. В подальшому, продовж шість років позивач сплачував щомісячні платежі, передбачені графіком погашення.

Посилання позивача на постанову № 49 від 08 червня 2017 року та вимоги Закону України N 3795-VI від 22 вересня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», не можна застосувати до спірних правовідносин, оскільки застосування вказаних норм до спірних правовідносин порушує принцип дії Закону в часі

Згідно з частиною третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Суд першої інтонації обґрунтовано відхилив твердження позивача, що підписання договору іпотеки відбулось до укладання кредитного договору, як підстави його недійсності, оскільки воно спростовується дослідженими письмовими доказами.

Так п. 2.1 кредитного договору № 92601 Ф ИЖН 30882 К1 від 07 жовтня 2008 року передбачено, що договір застави (іпотеки) № 92601Ф ИЖН 30882 И1 від 07 жовтня 2008 року укладено одночасно з цим кредитним договором (а.с. 8).

Обидва договори датовані 07 жовтня 2008 року та підписані сторонами.

Розглядаючи даний спір, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем не довів належними та допустимими доказами фактів, на які посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, тому підставидля задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитногодоговору та договоруіпотеки від 07 жовтня 2008 року відсутні.

Доводи апеляційної скарги позивача повторюють доводи позовної заяви, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, та з урахуванням передчасності позовних вимог, обґрунтовано відмовлено у їх задоволенні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні відсутні.

Керуючись ст.ст. 141, 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 12 листопада 2024 року.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова