ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 554/2588/23

провадження № 61-3629 св 24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Плескач В?ячеслав Юрійович,

відповідачі: Головне управління Національної поліції в Полтавській області, Полтавська обласна прокуратура, Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Плескача В`ячеслава Юрійовича, та керівника Полтавської обласної прокуратури на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 вересня 2023 року у складі судді Савченко Л. І. та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Одринської Т. В., Панченка О. О., Пікуля В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Полтавської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що у 2017 році вона працювала у товаристві з обмеженою відповідальністю «УС-ТРАНС-УНІВЕРСАЛ» (далі - ТОВ «УС-ТРАНС-УНІВЕРСАЛ»), з якого її було незаконно звільнено без виплати заробітної плати, лікарняних, видачі трудової книжки.

Усі ці обставини були вирішені у судовому порядку та ухвалено судові рішення, якими стягнуто на її користь 117 918,25 грн, але жодне судове рішення не було виконано.

Директором цього підприємства був ОСОБА_2 , колишній працівник міліції, який з метою невиконання судових рішень, зареєстрував нове підприємство - товариство з обмеженою відповідальністю «УС-ТРАНС» (далі -ТОВ «УС-ТРАНС») та перевів на нього всі кошти, активи та господарську діяльність. Після цього він перереєстрував підприємство на ТОВ «УС-ТРАНС-УНІВЕРСАЛ» на підставну фізичну особу. Всі ці обставини не є спірними та визнавалися слідчими, дізнавачами та прокурором.

За цими подіями у 2017 році було зареєстроване кримінальне провадження

№ 0003167, в якому вона визнана потерпілою, а також цивільним позивачем, оскільки їй було завдано майнової та моральної шкоди унаслідок протиправних дій, які мали кримінальний характер.

Вважала, що умисні затягування досудового розслідування із втратою в його ході можливості отримати релевантні докази призвели до неможливості подальшого досудового розслідування та закриття кримінального провадження, а також неможливості вирішення її цивільного позову та відшкодування шкоди, завданої директором підприємства. Тобто бездіяльність та халатність слідчих, дізнавачів і прокурорів, на її думку, позбавила її можливості ефективного захисту від вчинених щодо неї дій директором ТОВ «УС-ТРАНС-УНІВЕРСАЛ».

Вказувала, що у цій справі не підлягає встановленню і доведенню вина відповідачів згідно зі статтями 1173 ЦК України. Позов у цій справі стосується неефективного і надміру тривалого розслідування у кримінальному провадженні

№ 0003167 за статтями 172, 175 КК України, яке тривало з 2017 року

по 2022 рік, в якому вона була визнана потерпілою, щодо невиплати їй заробітної плати, порушення законодавства про оплату праці.

Ураховуючи викладене, позивач просила суд стягнути з Державного бюджету України на її користь 300 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05 вересня 2023 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судові рішення мотивовано тим, що надмірна тривалість досудового розслідування призвела до моральних страждань позивача, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування та звернення до органів державної влади із скаргами та клопотаннями щодо ефективного проведення досудового розслідування.

У цій справі правовою підставою для відшкодування шкоди є не самі по собі факти оскарження позивачем дій та бездіяльності органів досудового розслідування,

а очевидна надмірна тривалість (понад чотири роки і дев`ять місяців) та неефективність досудового розслідування кримінального провадження.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд з урахуванням характеру й глибини заподіяних позивачу моральних страждань, тривалості та неефективності здійснення кримінального провадження, в якому позивач є потерпілим, а також виходячи із засад розумності та справедливості, прийшов до висновку про часткове задоволення позову та стягнення на користь позивача 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У березні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Плескач В. Ю., подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати й ухвалити в зазначеній частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

У березні 2024 року керівник Полтавської обласної прокуратуриподав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 скасувати й ухвалити в зазначеній частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2024 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Плескача В. Ю., на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК Україниі витребувано цивільну справу № 554/2588/23 з Октябрського районного суду

м. Полтави.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою керівника Полтавської обласної прокуратурина підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК.

У травні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Плескача В. Ю., мотивована тим, що позов у цій справі стосується неефективного і надміру тривалого досудового розслідування у кримінальному провадженні, в якому позивач була визнана потерпілою. Це кримінальне провадження стосувалось невиплати їй заробітної плати і було зареєстровано за статтями 172 і 175 КК України (невиплата зарплати, грубі порушення законодавства про оплату праці). Кримінальне провадження тривало з 2017 по 2022 роки, в ході якого було встановлено численні порушення працівниками поліції і прокуратури, що свідчили про саботаж досудового розслідування, його затягування, ухилення від виконання ряду ухвал слідчих суддів тощо.

Вказував, що за період 2017-2022 роки позивач подала понад 50 скарг на протиправні, на її думку, дії слідчого і прокурора у кримінальному провадженні, було ухвалено понад 10 ухвал слідчих суддів про визнання дій і бездіяльності протиправними. Також органи поліції неодноразово встановлювали факти дисциплінарних проступків у діях дізнавача у справі, а також мали місце відсторонення слідчого і прокурора через незабезпечення ефективного досудового розслідування.

При цьому позивач послалася на відповідну практику Європейського суду прав людини, вказуючи на розмір відшкодування, присудженого судом.

Касаційна скарга керівника Полтавської обласної прокуратуримотивована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення розумних строків розслідування кримінального провадження.

Реалізація позивачем свого процесуального права на заявлення клопотань, оскарження рішень, дій та бездіяльності дізнавача не свідчить про протиправну бездіяльність органу досудового розслідування. Задоволення скарг на рішення дізнавача слідчим суддею не свідчить про незаконність прийняття дізнавачем рішень та обмеження прав і свобод позивачів, а є реалізацією повноважень судового контролю під час досудового розслідування.

Можливість прийняття стороною кримінального провадження процесуального рішення і подальше скасування цього рішення у встановленому порядку передбачена нормами КПК України.

Судами першої та апеляційної інстанцій зроблено висновок про те, що моральна шкода позивачу завдана не окремими фактами бездіяльності слідчих органів, а його тривалістю в цілому, внаслідок чого позивач була змушена звертатись із клопотаннями, заявами, листами, скаргами, чим і завдано моральної шкоди.

Вважав, що судами не надано належної оцінки доводам прокуратури щодо обставин розслідування кримінального провадження, які свідчать про відсутність надмірної тривалості досудового розслідування.

Зі змісту висновків, проведених у ході дізнання судово-економічних експертиз вбачається, що підтвердити даними бухгалтерського обліку факт невиплати заробітної плати ОСОБА_1 не представляється можливим у зв`язку з відсутністю необхідних первинних документів ТОВ «УС-ТРАНС-УНІВЕРСАЛ». Здобути зазначені документи, так само як і встановити місцезнаходження трудової книжки заявниці протягом чотирьох з половиною років розслідування, попри вжитий комплекс заходів, не вдалося і можливість їх відшукати об`єктивно вичерпано.

Після проведення додаткової судово-економічної експертизи, аналізу матеріалів кримінального провадження, дізнавачем констатовано, що у ході досудового розслідування не здобуто достатніх доказів для доведення поза розумним сумнівом факту безпідставної невиплати заробітної плати ОСОБА_1 більш ніж за один місяць.

За результатами досудового розслідування 15 вересня 2022 року старшим дізнавачем ОСОБА_3 прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0003167 від 12 грудня 2017 року за відсутності в діях ОСОБА_2 складу кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 172 та частиною першою статті 175 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 05 січня 2023 року у справі № 552/3289/18, залишеною без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17 березня 2023 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову про закриття кримінального провадження № 0003167 відмовлено.

Таким чином, тривалість досудового розслідування обумовлена комплексом факторів, серед яких: 1) складність збору доказової бази щодо діянь вчинених на підприємстві, яке фактично припинило свою діяльність до початку кримінального провадження, проведення у зв`язку з цим розшукових заходів щодо встановлення нового фактичного місцезнаходження товариства, а також його первинної документації, нового керівника та власника; 2) оскарження потерпілою та її представником ряду процесуальних рішень, можливість оскарження яких законом не передбачено; 3) численні клопотання потерпілої та її представника щодо вчинення слідчих дій, відсторонення слідчих, видачі копій процесуальних документів, тощо, які вимагали часу для їх розгляду та вирішення.

Зазначав, що реалізація такого механізму, як оскарження постанов, дій (бездіяльності) слідчого у розумінні статті 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи.

Відзиви на касаційні скарги не надійшли.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставою касаційного оскарження судових рішень представник ОСОБА_1 - адвокат Плескача В. Ю., у змісті касаційної скарги, зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Підставою касаційного оскарження судових рішенькерівник Полтавської обласної прокуратуризазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування судами норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду та не дослідження судами належним чином зібраних у справі доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Плескача В. Ю., та керівника Полтавської обласної прокуратуризадоволенню не підлягають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що у 2017 році ОСОБА_1 працювала на підприємстві

ТОВ «УС-ТРАНС-УНІВЕРСАЛ», з якого її було незаконно звільнено без виплати заробітної плати, допомоги по тимчасовій втраті працездатності та видачі трудової книжки.

Судовим наказом Київського районного суду м. Полтави від 17 серпня 2017 року

у справі № 552/3299/17 стягнуто з ТОВ «УС-ТРАНС-УНІВЕРСАЛ» на користь

ОСОБА_1 заробітну плату за квітень 2017 року у розмірі 3 200 грн (а. с. 13, т. 1)

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 12 жовтня

2017 року у справі № 545/2308/17 стягнуто з ТОВ «УС-ТРАНС-УНІВЕРСАЛ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 20 червня 2017 року по дату винесення судового рішення у розмірі 13 458,15 грн, компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 830,75 грн. Зобов?язано видати ОСОБА_1 трудову книжку (а. с. 15-16, т. 1).

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 24 листопада

2017 року у справі № 545/2917/17 стягнуто з ТОВ «УС-ТРАНС-УНІВЕРСАЛ» на користь ОСОБА_1 допомогу з тимчасової втрати працездатності у розмірі

4 378,92 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 червня 2017 року по день винесення судового рішення у розмірі 16 378,18 грн (а. с. 18, т. 1).

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2017 року у справі № 525/2152/17 стягнуто з ТОВ «УС-ТРАНС-УНІВЕРСАЛ» на користь

ОСОБА_1 заробітну плату за травень 2017 року у розмірі 1 120 грн (а. с. 14, т. 1).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25 січня 2018 року у справі

№ 552/4150/17 змінено дату і формулювання причин звільнення ОСОБА_1

з пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України на частину третю статті 38 КЗпП України. Стягнуто з ТОВ «УС-ТРАНС-УНІВЕРСАЛ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку та видачі трудової книжки у сумі 26 085,55 грн та вихідну допомогу у сумі 9 600 грн (а. с. 19-20, т. 1).

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 02 лютого

2018 року у справі № 545/2777/17 стягнуто з ТОВ «УС-ТРАНС-УНІВЕРСАЛ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 жовтня 2017 року по день постановлення рішення у розмірі

12 793,55 грн (а. с. 11, т. 1).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2018 року у справі № 308/7690/18 стягнуто з ТОВ «УС-ТРАНС-УНІВЕРСАЛ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 лютого 2018 року у сумі 30 073,15 грн (а. с. 21-22, т. 1).

У зв?язку із грубим порушенням трудового законодавства, невиконанням вказаних рішень судів, ОСОБА_1 11 вересня 2017 року звернулася до Полтавської місцевої прокуратури із заявою про вчинення кримінальних правопорушень громадянином ОСОБА_4 за статтями 172, 175, 366, 376 і 383 КК України (а. с. 56-61, т. 1).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2017 року

у справ № 554/7723/17 зобов?язано уповноважену особу Полтавської місцевої прокуратури і відділу поліції (далі - ВП) № 1 Полтавського ВП Головного управління Національного поліції (далі - ГУНП) в Полтавській області внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за заявою ОСОБА_1 від 11 вересня 2017 року (а. с. 62, т. 1).

У кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0003167

від 12 грудня 2017 року за частиною першою статті 172, частиною першою

статті 175 КК України, ОСОБА_1 була визнана потерплою. Також нею був заявлений цивільний позов.

Постановою старшого дізнавача ВП № 1 Полтавського районного управління юстиції (далі - РУЮ) ГУНП в Полтавській області Педоряки А. В. від 15 вересня

2022 року кримінальне провадження № 0003167 від 12 грудня 2017 року закрито у зв?язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 172, частиною першою статті 175 КК України (а. с. 53-55, т. 2).

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 05 січня 2023 року у справі № 552/3289/18 у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову дізнавача про закриття кримінального провадження № 0003167 від 12 грудня

2017 року відмовлено (а. с. 238-239, т. 1).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17 березня 2023 року у справі

№ 552/3289/18 ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтави

від 05 січня 2023 року залишено без змін (а. с. 58-63, т. 2).

В обґрунтування заподіяної шкоди ОСОБА_1 надала суду її скарги та клопотання, зокрема:

- заяву від 07 травня 2018 року про вчинення злочину директором ТОВ «УС-ТРАНС-УНІВЕРСАЛ» щодо невиконання рішення суду, яку залишено без розгляду

(а. с. 63-64, т. 1);

- клопотання від 24 травня 2018 року та 25 травня 2018 року про вчинення слідчих дій у вигляді отримання копій банківських та судових документів, яке не розглянуте слідчим. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави

від 17 серпня 2018 року у справі № 552/3289/18 зобов?язано слідчого розглянути клопотання (а. с. 65-67, 70-71, т. 1);

- скаргу від 10 червня 2018 року до Полтавської місцевої прокуратури на бездіяльність слідчого і ігнорування поданих клопотань із листом прокуратури

від 19 червня 2018 року, в якому вказано, що слідчому надані вказівки щодо проведення ряду конкретних слідчих та процесуальних дій (а. с. 68-70, т. 1);

- клопотання від 20 вересня 2018 року до слідчого судді Київського районного суду м. Полтави про встановлення розумних строків для проведення ряду слідчих дій, яке ухвалою слідчого судді від 03 жовтня 2018 року у справі № 552/3289/18 задоволено частково, встановлено строк для допиту державного виконавця

(а. с. 71-73, 75-76, т. 1);

- клопотання про надання слідчому вказівок для ефективного розслідування

від 03 жовтня 2018 року та лист Полтавської місцевої прокуратури від 12 жовтня 2018 року про надання слідчому додаткових вказівок (а. с. 74-75, т. 1);

- клопотання від 20 лютого 2019 року про передачу матеріалів для проведення експертизи на клопотання Науково-дослідного інституту судових експертиз

від 16 січня 2019 року, яке залишено без розгляду (а. с. 78-79, т. 1);

- клопотання про зміну кваліфікації злочину від 20 лютого 2019 року, яке залишено без розгляду (а. с. 80, т. 1);

- повідомлення експерта від 19 липня 2019 року про ненадання слідчим додаткових матеріалів для проведення призначеної 28 травня 2019 року судово-економічної експертизи протягом 45 календарних днів (а. с. 81, т. 1);

- клопотання про ініціювання питання про відсторонення слідчого ОСОБА_5 та передачу матеріалів кримінального провадження до Полтавського ВП ГУНП у Полтавській області від 29 липня 2019 року (а. с. 83-84, т. 1);

- лист Полтавської місцевої прокуратури про ініціювання питання про відсторонення слідчого від досудового розслідування (а. с. 88 т. 1);

- скаргу на дії працівників ВП № 1 від 29 липня 2019 року (а. с. 84-87, т. 1);

- лист СУ ГУНП в Полтавській області про порушення слідчим ОСОБА_5 вимог статті 28 КПК України та наявність підстав для притягнення до дисциплінарного стягнення від 09 вересня 2019 року (а. с. 79-80, т. 1);

- клопотання про проведення судово-економічної експертизи від 02 грудня

2019 року, яке не розглянуте (а. с. 90-91, т. 1);

- клопотання від 24 лютого 2020 року про бездіяльність прокурора Хмари М. А.

(а. с. 86, т. 1);

- лист Полтавської місцевої прокуратури від 18 березня 2020 року, в якому зазначено про призначення іншого процесуального керівника (а. с. 87, т. 1);

- постанову прокурора про часткове задоволення клопотання, якою відмовлено у повідомленні ОСОБА_2 про підозру від 14 квітня 2020 року (а. с. 100-101, т. 1);

- клопотання про проведення повторної судово-економічної експертизи у кримінальному провадженні від 01 червня 2020 року, яке було задоволено

(а. с. 101-102, 106, т. 1);

- клопотання про передачу матеріалів для проведення досудового розслідування до Полтавського ВП ГУНП у Полтавській області від 01 червня 2020 року, у задоволенні якого відмовлено (а. с. 103-104, 107, т. 1);

- постанову Полтавської місцевої прокуратури від 02 жовтня 2020 року, якою частково задоволено клопотання потерпілої від 28 вересня 2020 року в частині призначення додаткової судово-економічної експертизи (а. с. 121, т. 1);

- лист Полтавської місцевої прокуратури від 14 грудня 2020 року, яким повідомлено про ініціювання 18 листопада 2020 року перед керівником органу досудового розслідування у кримінальному провадженні питання про відсторонення дізнавача ОСОБА_5 (а. с. 123, т. 1);

- скарга про порушення строків розгляду клопотання від 15 травня 2021 року, повідомлення про направлення вказаної скарги Полтавською обласною прокуратурою до Полтавської окружної прокуратури від 18 березня 2021 року та лист Полтавської окружної прокуратури від 25 березня 2021 року про хід досудового розслідування (а. с. 150-151, т. 1);

- клопотання про проведення слідчих дій та заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема, обшуку та тимчасового доступу від 30 березня 2021 року, повідомлення ВП № 1 Полтавського РУП про прийняте рішення про проведення слідчих дій 01 квітня 2021 року та постанову старшого дізнавача ВП № 1 Полтавського РУП Педоряки А. В. про відмову у задоволенні клопотання про проведення тимчасового доступу та обшуку від 30 березня 2021 року

(а. с. 155-156, 159, 184-186, т. 1);

- клопотання від 12 квітня 2021 року до ВП № 1 Полтавського РУП про надання процесуальних документів, якими задоволені клопотання від 30 березня 2021 року та повідомлення старшого дізнавача від 22 квітня 2021 року про приєднання клопотання до матеріалів та направлення постанови про відому у задоволенні клопотання від 30 березня 2021 року (а. с. 162, 167, т.1);

- скарга від 24 квітня 2021 року до ГУНП в Полтавській області на дії дізнавача, яку залишено без розгляду (а. с. 170-171, т. 1);

- ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 01 червня

2021 року у справі № 552/3289/18 про скасування постанови дізнавача від 01 квітня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання в частині звернення до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку та тимчасового доступу

(а. с. 180-181, т. 1);

- постанову дізнавача про закриття кримінального провадження від 25 червня

2021 року та повідомлення Полтавської окружної прокуратури від 16 липня

2021 року про скасування вказаної постанови (а. с. 186-188, т. 1);

- клопотання про видачу копій постанов про призначення додаткової судової економічної експертизи від 23 серпня 2021 року, яке не розглянуто

(а. с. 199-200, т. 1);

- клопотання про проведення слідчих дій від 06 вересня 2021 року, яке не розглянуто (а. с. 203, т. 1);

- ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 29 вересня

2021 року у справі № 552/3289 про зобов?язання дізнавача розглянути клопотання від 23 серпня 2021 року та 06 вересня 2021 року (а. с. 208-209, т. 1);

- постанову дізнавача про призначення додаткової судово економічної експертизи від 30 липня 2021 року (а. с. 214, т. 1);

- клопотання до Полтавської окружної прокуратури про вжиття заходів контролю над сектором дізнання від 02 травня 2020 року, яке не розглянуто (а. с. 221, т. 1);

- клопотання від 06 вересня 2022 року щодо встановлення розумних строків досудового розслідування на адресу прокурора Полтавської обласної прокуратури, яке не розглянуто (а. с. 221-222, т. 1);

- клопотання про проведення слідчих дій від 11 серпня 2022 року, яке не розглянуто (а. с. 222-223, т. 1);

- ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 31 серпня

2022 року у справі № 552/3289/18 про зобов?язання дізнавача розглянути клопотання від 11 серпня 2022 року (а. с. 225-226, т. 1);

- повідомлення ГУНП в Полтавській області від 30 листопада 2022 року, яким визнано факт вчинення дисциплінарного проступку дізнавачем ОСОБА_3

в ході проведення досудового розслідування (а .с. 226-227, т. 1).

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Наявність зазначених вище обставин згідно частини третьої статті 12 ЦПК України підлягає доказуванню позивачем.

Положеннями статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені

статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2022 року в справі № 686/5244/21 (провадження № 61-14316 св 21) зазначено, що: «правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями».

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

У постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження

№ 12-208гс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до

статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Питання щодо відшкодування шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування кримінального провадження, були досліджені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 362/15/16 (провадження № 61-5805св20), від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19 (провадження № 61-1452св21), від 01 грудня 2021 року в справі № 308/14232/18 (провадження № 61-10961св20), від 23 лютого 2022 року в справі № 646/5368/19 (провадження № 61-15330св21), від 22 травня 2024 року у справі № 757/30529/22 (провадження № 61-14820св23).

Судами встановлено, що кримінальне провадження тривало з грудня 2017 року по вересень 2022 року. Протягом вказаного періоду позивачкою неодноразово подавалися клопотання та скарги на дії та бездіяльність дізнавача та прокурора, як до органів прокуратури, так і до суду.

Зокрема, постановою прокурора Полтавської окружної прокуратури від 16 липня 2021 року було скасовано постанову дізнавача про закриття кримінального провадження від 25 червня 2021 року, а ухвалами слідчих суддів від 01 червня

2021 року, 29 вересня 2021 року, 13 вересня 2022 року була констатована бездіяльність дізнавача щодо поданих потерпілою клопотань.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine), заява № 29979/04; рішення від 22 листопада 2005 року у справі «Антоненков та інші проти України» (Antonenkov and others v. Ukraine), заява

№ 14183/02).

Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про завдання моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При вирішенні таких спорів слід виходити з того, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Отже, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

При цьому у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування ЄСПЛ виходить із презумпції спричинення моральної шкоди позивачу відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію. У контексті визнання ЄСПЛ існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди прикладом може слугувати, зокрема, рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Svanov v. Ukraine), заява № 40450/04, де ЄСПЛ послався на своє рішення від 15 січня 2009 року у справі «Бурдов проти Росії» (№ 2) (Burdov v. Russia (no. 2), заява № 33509/04, у якому зазначив таке: «Існує обґрунтована й водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди».

Аналогічна позиція викладена у рішенні від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України» (Romashov v. Ukraine), заява № 67534/01, де ЄСПЛ указав, що моральна шкода завдана самим фактом порушення з боку державного органу.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів про надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні, яке здійснювалося протягом майже п?яти років і не було для позивачки ефективним з точку зору відновлення її порушених невиконанням рішення суду прав.

Отже, судами правильно враховано, що надмірна тривалість кримінального провадження може призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування та неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суди правильно виходили з вимог розумності та справедливості, а також того факту, що довготривале та неефективне досудове розслідування призвело до душевних страждань позивачки, врахувавши її неодноразові звернення із обґрунтованими скаргами на дії слідчих, що вимагало від неї додаткових зусиль для відновлення її порушених прав.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги адвоката ОСОБА_1 -

Плескача В. Ю. , щодо розміру відшкодування моральної шкоди з посилання на прецедентну практику ЄСПЛ, оскільки визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності, ураховуючи конкретні обставини справи. Натомість основна функція ЄСПЛ полягає в перевірці дотримання державами, що ратифікували Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язків, передбачених нею, і, відповідно, винесенні рішень стосовно наявності чи відсутності порушень державою положень Конвенції.

Доводи касаційної скарги керівника Полтавської обласної прокуратури про те, що задоволення скарг на рішення дізнавача слідчим суддею у розумінні статті 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи, необґрунтовані, так як у цій справі правовою підставою для відшкодування шкоди є не самі по собі факти оскарження позивачем дій та бездіяльності органів досудового розслідування, а очевидна надмірна тривалість (понад чотири роки і дев`ять місяців) та неефективність досудового розслідування кримінального провадження.

При цьому безпідставними є доводи касаційної скарги керівника Полтавської обласної прокуратури про те, що органами досудового розслідування здійснювалася перевірка факту невиплати позивачці заробітної плати, так як ці факти є преюдиційними і встановлені обов?язковими до виконання судовими рішеннями у цивільних справах.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційні скарги залишено без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, розподіл судових витрат Верховим Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Плескача В`ячеслава Юрійовича, та керівника Полтавської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 вересня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець