Справа № 404/6460/23
Номер провадження 2-о/404/184/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі:

головуючого судді - Павелко І.Л.

за участі секретаря - Коваленко А.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Манзюк Тараса Юрійовича заінтересова особа ОСОБА_2 , Кропивницька міська рада про встановлення факту проживання однією сімєю,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 адвокат Манзюк Тарас Юрійович звернвся в суд із заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , як онуки та діда з 25.05.1990 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті спадкодавця).

В заяві заначила ,що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилась спадщина.

Починаючи з дня народження заявниці та по день смерті померлий проживав однією сім`єю з ОСОБА_1 , як дід та онука. Проте вони не мають кровної спорідненості, у зв`язку з чим заявниця не має змоги прийняти спадщину після померлого.

Встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_1 необхідне заявниці для спадкування за Законом згідно правил, що встановлені Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина трет і статті 46 цього Кодексу. Днем відкриття спадщини є день смерті спадкодавця - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкова справа відкрита у приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Яценка Ярослава Вікторовича за № 23/2023.

15.06.2023 року заявниця звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та оформлення права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 .

Але їй було відмовлено , оскільки згідно даних спадкового реєстру ОСОБА_3 склав заповіт. Заявницею надано оригінал цього заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Левицькою В.В. 19 жовтня 2017 року за реєстром № 187 на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно п.п. 4.1, 4.2 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Згідно п. 4.4. Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили. Таким чином у зв`язку з неможливістю ОСОБА_1 надати документи, які підтверджують наявність підстав для закликання її до спадкування за законом видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на даний час неможливо.

Ухвалою судді від 24.08.2023 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду.

Ухвалою суду від 30.11.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання заінтересованої особи.

Ухвалою суду від 16.10.2024 року витребувано копію спадкової справи.

Заслухавши пояснення заявниці та її представника, свідків дослідивши та оцінивши здобутi й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що заява представника ОСОБА_1 адвоката Манзюк Тараса Юрійовичазадоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1268 даного кодексу, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно пп. 4.10 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року).

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

З пп. 3.22 п. 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного

кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 пояснили,що заявниця мешкала як дитина з батьками та ОСОБА_3 , якого вона сприймала як діда.

Піздніше вона вийшла заміж і мешкала окремо. Коли ОСОБА_3 хворів то вона приїздила до нього привозила продукти ,ліки, допомогала йому в здійсненні поїздок до лікарні, але не проживала з ним.

Сама заявниці в заяви про встановлення факту вказала, що вона та спадкодавець були зареєстровані за різними адресами та проживали окремо і це є підставою для відмови суду у встановленні юридичного факту проживання заявниці з померлим ОСОБА_3 однією сім`єю.

Надані фотознімки суд розцінює як доказ того що ОСОБА_3 проживав з бабусею заявниці і знаходився в гарних відносинах з її родичами, але це не доказ проживання однією сімєю до дня смерті спадкодавця.

Талон до ордеру № 2113 від 10.02.1971 року - талон був виданий спадкодавцеві.

Так, згідно інформації, що зазначена у талоні, померлий ОСОБА_3 вказував, що батько завгиці є її сином, хоча він не має кровної спорідненості з ним.

Доводи представника завниці адвоката Манзюк Тарас Юрійович про те, що спадкодавець сам зазначав, що батько завниці є його сином, то ОСОБА_1 , відповідно, є онукою померлого,хибні і не визначені жодним Законом України.

У військовому квиткі батька заявниці - на сторінці 18-19 військового квитка в обліково- послужній картці, батько ОСОБА_1 вказує, що спадкодавець є його батьком, але це є його особисте сприйняттяі і не доводить родинних відносин.

Після смерті її бабусі 07.02.2022 року у спадкодавця з цього моменту залишилась лише одна людина з якою він підтримував тісні родинні відносини - це була сама заявниця. Також спадкодавець підтримував тісні родинні відносини з сестрою заявниці, проте, вони не бачились, а спілкувались у режимі телефонного зв`язку, оскільки сестра заявниці проживає за кордоном тривалий час.

Поховання спадкодавця було організоване та оплачене ОСОБА_1 , що підтверджується копією акту виконаних робіт від 12.01.2023 року та копіями квитанцій про проведення розрахунку від 10.01.2023 року та від 20.01.2023 року, згідно даних документів(вартість поховання становить 21 410 грн.)

За вказаних обставин, враховуючи, що встановлення факту постійного проживання заявниці зі спадкодавцем породжує юридичні наслідки, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення і встановлення зазначеного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, суд вважає за необхідне в задоволенні заяви відмовити, оскільки вимога не ґрунтується на Законі, не обґрунтована не підтверджена письмовими доказами, а ті що наданіякі в свою чергу не є послідовними та логічними, а тому суд відмовляє в задоволенні заяв.

Судові витрати відповідно до ст..141 ЦПК України суд покладає на завницю.

На підставі викладеного, ст.ст. 1216-1218,1268,1269,1270 ЦК України, керуючись ст.ст.15,30,81, 141,265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвокат Манзюк Тарас Юрійович про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , як онуки та діда з 25.05.1990 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті спадкодавця) - відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення.

Відомості про учасників справи:

заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

представник заявника: ОСОБА_10 , місце знаходження: АДРЕСА_3 ;

заінтересована особа: ОСОБА_2 , місце знаходження: АДРЕСА_4 ;

заінтересована особа: Кропивницька міська рада, місце знаходження: вул. В.Перспективна,41, м. Кропивницький, 25022.

Текст рішення складено 11.11.2024 року.

Суддя Кіровського І. Л. Павелко

районного суду

м.Кіровограда