Провадження № 2-о/333/56/24
РІШЕННЯ

Іменем України

22 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Марченко В.С.,

представника заявника Адоєвцева С.Є. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, в порядку окремого провадження, заяву ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), заінтересована особа: Запорізька міська рада (юридична адреса: 69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206, ) про встановлення факту прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

22.12.2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що її матір - ОСОБА_3 прийняла спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 (матір ОСОБА_3 , бабуся заявниці), померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява мотивована тим, що заявниця з 1968 року разом з бабусею ОСОБА_4 проживали разом в квартирі АДРЕСА_3 .

Відповідно до Протоколу №11 засідання виконкому Жовтневої Ради депутатів трудящих від 12 травня 1974 року, ОСОБА_4 була призначена опікуном заявниці.

Згідно із свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_2 від 01.09.1994 року, виданого на підставі Розпорядження виконавчого комітету Комунарської районної ради народних депутатів №14/120-р від 01 вересня 1994 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і донька заявниці - ОСОБА_5 набули право спільної сумісної власності на зазначену квартиру.

З серпня 1990 року з ними постійно почала мешкати ОСОБА_3 (мати заявниці, донька ОСОБА_4 ).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , померла. Після смерті бабусі, мати ОСОБА_3 , до самої смерті продовжувала проживати і володіти часткою бабусі у спірній квартирі. Вони разом робили ремонт, сплачували комунальні послуги.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати заявниці ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 була зареєстрована і мешкала постійно у спірній квартирі з 30.12.1988 року по 22.09.2012 року. На даний час заявниця зареєстрована у м. Києві, хоча фактично продовжує проживати із своєю донькою ОСОБА_6 (колишнє прізвище ОСОБА_7 ) у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 вимушена періодично виїжджати до м. Києва для праці.

Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті бабусі ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О.С., яка своєю постановою від 02.12.2023 року № 642/02-31 відмовила заявниці у зв`язку з тим, що відносно спадщини померлої бабусі, заяву повинна була подати її мати - ОСОБА_3 , але цього не зробила.

Так як її матір фактично прийняла спадщину після ОСОБА_4 , тому вона просить встановити цей факт.

Ухвалою суду від 27.12.2023 року: заяву ОСОБА_2 прийнято до провадження; відкрито провадження; розгляд справи вирішено проводити в порядку окремого провадження; витребувано з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради інформацію про те, хто саме був/були зареєстрований/зареєстровані на момент смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 ; зобов`язано приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вартанову О.С. надати на адресу суду належним чином засвідчену копію спадкової справи №127/2023, заведеної після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У судовому засіданні представник заявника - адвокат Адоєвцев С.Є. заяву підтримував, послався на обставини, викладені у заяві, просив її задовольнити. Крім того, останній заявив, що він сам особисто був свідком подій, які вказані у заяві, тому клопотав допитати його свідком у судовому засіданні. Вказане клопотання було судом задоволено. Адєвцев С.Є. повідомив, що він фактично підтримував дружні відносини з ОСОБА_9 , приблизно з 1980 року. Неодноразово був у неї у гостях - у однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Вказану квартиру отримала ОСОБА_4 і в ордері на квартиру було зазначено ОСОБА_10 та її матір - ОСОБА_3 . Приблизно у період з 1980 р. по 1990 р. ОСОБА_3 з ними не проживала і в цей момент опікуном ОСОБА_11 була її бабуся. ОСОБА_3 почала проживати у вказаній квартирі з 1990 року, хоча залишалася бути зареєстрованою у Вологодській області (російська федерація). Приватизована зазначена квартира була на: заявницю, її доньку та ОСОБА_4 . В 1999 році померла ОСОБА_4 , на момент її смерті у квартирі проживала ОСОБА_12 зі своєю донькою та ОСОБА_3 . Остання померла у 200 4 році.

За клопотанням представника заявниці судом були допитані свідки: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Допитана свідком ОСОБА_14 суду пояснила, що вона знає заявницю з 1996 року, вони товаришують, часто бувала у них в гостях. На той час у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 мешкали ОСОБА_12 з донькою, бабуся - ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . В 1999 році бабуся померла. У квартирі зробили ремонт. В 2003 році у ОСОБА_3 стався інсульт, а в 2004 році остання поїхала за кордон, де і померла.

У суді свідок ОСОБА_15 зазначив, що спілкується із заявницею з 1996 року, вони знаходяться в дружніх стосунках. У той час у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 мешкали: ОСОБА_12 з донькою, бабуся - ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . В 1999 році поховали бабусю. ОСОБА_17 після цього проживала у вказані квартирі, але влітку їздила за кордон працювати, а восени поверталась додому. В 2004 року ОСОБА_3 померла.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що знає заявницю, приблизно з 1996-1997 р.р., вони знаходяться у дружніх відносинах, іноді бував у гостях. У квартирі за адресою: АДРЕСА_2 у той час мешкали: заявниця з донькою, її матір та бабуся - ОСОБА_16 . Остання померла у 1999 році, а ОСОБА_3 в 2004 році.

Представник заінтересованої особи - Запорізької міської ради до суду не з`явився, заперечень щодо заяви не надіслав, хоча достовірно був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши представника заявниці, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до висновку, що заява підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 3 статті 12 ЦПК України доказами у цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 81 ЦПК України).

В силу вимог ст.ст. 4, 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що має юридичне значення.

Згідно з частиною 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Під час судового розгляду встановлено, що заявниця ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , є рідною онукою ОСОБА_4 , та донькою ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 6-7).

З самого народження ОСОБА_2 її виховувала бабуся - ОСОБА_4 .

12.05.1974 року рішенням засідання виконкому Жовтневого районної ради депутатів ОСОБА_4 була призначена опікуном неповнолітньої ОСОБА_18 до повноліття останньої ІНФОРМАЦІЯ_9 року (а.с. 10).

Станом на 12.05.1974 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 проживали: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Приблизно з 1990 року у вказаній квартирі почала також проживати ОСОБА_3 .

Після приватизації житла, згідно свідоцтва про право власності № 4370 від 01.09.1994 року квартира за адресою: АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належить - ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (заявниці) та ОСОБА_5 (донці заявниці), тобто по 1/3 частці кожному (а.с. 8).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповіту при житті не склала. Відповідно до відомостей Департаменту реєстраційних послуг ЗМР на момент її смерті у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 була зареєстрована лише ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_4 мати заявниці - ОСОБА_3 продовжила проживати за адресою: АДРЕСА_2 із донькою - ОСОБА_2 та онукою - ОСОБА_5 , тобто вступила у фактичне користування та володіння вказаною квартирою, використовувала її для своїх потреб та для ведення господарства. Проте своїх спадкових прав не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 померла (а.с. 5).

15.09.2023 року заявниця ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О.С. із заявою про прийняття спадщини за законом на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 бабусі ОСОБА_4 .

Водночас, 02.12.2023 року нотаріус Вартанова О.С. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки ОСОБА_2 не є спадкоємцем після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 бабусі ОСОБА_4 (а.с. 11).

Як встановлено в судовому засіданні, підтвердження факту прийняття спадщини ОСОБА_2 необхідне для оформлення спадщини.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Враховуючи, що спадщина відкрилася 28.01.1999 року, тому вважаю за необхідне застосовувати вимоги та правила Цивільного кодексу Української РСР, що діяли на той час.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини.

Відповідно до статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно з положеннями статті 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з блоку батька, так і з боку матері (друга черга).

Відповідно до рекомендацій листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 частини 1 статті 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом.

Відповідно до пункту 113 "Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" (в редакції 1994 р.) "Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном".

Згідно з положеннями статті 548 ЦК УРСР від 1963 року, які були чинні на час відкриття спадщини, визнається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР від 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини суд має виходити з положень статті 549 ЦК УРСР (1963 року), за якою діями, що свідчать про прийняття спадщини є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

Враховуючи показання свідків, а також долучені до заяви матеріали, суд дійшов до висновку, що після смерті ОСОБА_4 її донька - ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину, оскільки доглядала за належною померлій частиною квартири, мешкала там, вела господарство, тобто вчинила всі дії, що свідчать про прийняття спадщини.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм процесуального права, враховуючи, що ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , надані заявницею докази у контексті положень статей 77-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про спадкове майно, а тому суд дійшов до висновку, що заява ОСОБА_2 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Будь-які докази, які свідчать про протилежне, у суду відсутні. Інші способи захистити свої права у заявниці, відсутні.

Відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись вимогами ст.ст. 77-80, 247, 263, 264, 265, 268, 273, 293, 294, 315, 354 ЦПК України, статтями 526, 529, 530 548, 549 ЦК УРСР України ( в редакції 1963 року), суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), заінтересована особа: Запорізька міська рада (юридична адреса: 69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206, ) про встановлення факту прийняття спадщини - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її матері - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26.04.2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод