Дата документу 13.11.2024 Справа № 336/6073/24
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН336/6073/24 Головуючий у 1 інстанції Щаслива О.В.
Пр. № 22-ц/807/2120/24 Суддя-доповідач Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.

суддів: Гончар М.С.,

Онищенка Е.А.,

секретар: Камалова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» на рішення, дію та бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса),

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» інтереси якої представляє адвокат Візіренко Жанна Станіславівна на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

17 червня 2024 року АТ «Державний експертно-імпортний банк України» звернулося зі скаргою на рішення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пашкової О.В. при здійсненні виконавчого провадження.

В скарзі посилається на те, що в провадженні Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є заявник, заборгованості за кредитним договором у розмірі 79 281, 03 грн. і судового збору в сумі 4247 грн. 78 коп. 6 червня 2024 року стягувач з інформації, наявної в листі відділу державної виконавчої служби, дізнався, що виконавче провадження закрито на підставі пункту 3 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із смертю боржника, яка сталася 19 серпня 2018 року, постановою державного виконавця Пашкової О.В. від 25.02.2019 року. У відповідності до пункту 3 статті 39 Закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Питання про наявність правонаступника у боржника ОСОБА_1 державним виконавцем не з`ясовувалось, підтвердження того, що в даному виконавчому провадженні неможливо правонаступництво, відсутні. Разом з тим у відповідності до частини 1 статті 15 вказаного Закону у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. У разі такого звернення виконавця або заінтересованої особи виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій. Правонаступництво допускається на будь-якій стадії цивільного провадження, тому виконавець у разі смерті фізичної особи сторони виконавчого провадження - повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво чи ні, у зв`язку з чим він має звернутися до нотаріальних органів для отримання відомостей про заведення спадкової справи, отримання свідоцтв про право на спадщину, встановлення спадкоємців та у разі смерті фізичної особи здійснити заміну сторони у виконавчому провадженні. Такі дії державного виконавця, які є неправомірними, порушують право стягувача на фактичне виконання рішення суду, оскільки рішення суду на користь стягувача через поведінку виконавця залишається невиконаним.

У зв`язку із викладеним заявник просив суд: визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пашкової О.В. щодо винесення постанови від 25.02.2019 року про закінчення виконавчого провадження № ВП 53884669 з виконання виконавчого листа № 336/6103/16, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя; скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № ВП 53884669 з виконання виконавчого листа № 336/6103/16; зобов`язати уповноважену службову особу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) поновити виконавче провадження № ВП 53884669 з виконання виконавчого листа № 336/6103/16.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2024 року відмовлено у задоволені скарги АТ «Державний експертно-імпортний банк України».

Судове рішення мотивовано тим, що боржник у виконавчому провадженні помер, а отже державний виконавець у відповідності до вимог ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» обґрунтовано виніс постанову про його закінчення.

Не погоджуючись із ухвалою суду АТ «Державний експертно-імпортний банк України» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просило скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову про задоволення скарги.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що, на думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно вказав на законність дій державного виконавця під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № ВП 53884669 у зв`язку зі смертю боржника, оскільки державний виконавець знаючи про те, що відносини за вказаним виконавчим провадження передбачають правонаступництво не зупинив виконавче провадження та не встановив коло правонаступників, після чого закінчив виконавче провадження, чим порушив права стягувача.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи представник виконавчої служби не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, вислухавши думку сторін по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості за кредитним договором у розмірі 79 281, 03 грн. і судового збору в сумі 4247 грн. 78 коп., а саме: 25 лютого 2019 року, державним виконавцем на підставі пункту 3 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 53884669 через смерть боржника ОСОБА_1 (а. с. 13-14).

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дій державного виконавця під час закінчення виконавчого провадження.

Втім колегія суддів вважає вказаний висновок суду помилковим.

Конституція України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання (частина п`ята статті 124 у редакції, чинній до 30 вересня 2016 року; стаття 129-1 у редакції, що набрала чинності 30 вересня 2016 року). Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (частини друга та третя стаття 129-1 Основного Закону у редакції, що набрала чинності 30 вересня 2016 року).

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 18 ЦПК України у редакції, що набрала чинності 15 грудня 2017 року, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Аналогічні положення були у частинах першій і другій статті 14 ЦПК України у редакції, що діяла до 14 грудня 2017 року включно.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII)). Близьке за змістом визначення виконавчого провадження було і у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, що був чинним до 05 січня 2017 року (далі - Закон № 606-XIV).

Отже, виконання судового рішення є заключним етапом цивільного процесу щодо захисту порушеного права чи законного інтересу особи, що звернулась до суду за захистом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, а згідно із ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З наведеного положення цивільного процесуального законодавства випливає, що предметом цього судового розгляду є з`ясування, чи діяв державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законодавством України про виконавче провадження, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, а також, чи не порушено рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення право чи свободу учасника виконавчого провадження.

Як випливає із змісту ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги, а відповідно до ч. 2 цієї статті у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає неправомірними рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Як було вказано вище, підставою закінчення виконавчого провадження стала смерть боржника.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника

Тобто, державний виконавиць під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження повинен пересвідчитись у тому, що виконання обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництво.

Питання процесуального правонаступництва регламентовані частиною першою статті 55 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі статті 442 ЦПК України. Частинами першою та другою статті 442 ЦПК України, визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

За змістом пункту 5 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

У свою чергу відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як видно із рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, предметом позову було стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний експортно імпортний банк» в сумі 79281,03 грн. А отже спірні правовідносини допускають правонаступництво, а тому державний виконавець повинен був зупинити виконавче провадження та вирішити питання про залучення правонаступників.

Із відповідей та заперечень Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), які надавались під час розгляду скарги в суді першої інстанції видно, що державним виконавчем під час винесення постанови від 25.02.2019 про закінчення виконавчого провадження № ВП 53884669 з виконання виконавчого листа № 336/6103/16, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя не виконувались дії, передбачені статтями 18,39 ЗУ «Про виконавче провадження».

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки дійсним обставинам справи та дійшов помилкових висновків щодо відмови у задоволені скарги, адже викладене вище свідчить про наявність в діях державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пашкової О.В. порушень вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

Вказані висновки узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.10.2023 у справі №523/2357/20.

Відтак, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала у відповідності до норм статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нової про задоволення скарги АТ «Державний експертно-імпортний банк України.

Наслідком скасування оскаржуваної постанови є відновлення виконавчого провадження і вжиття виконавчою службою заходів до встановлення кола спадкоємців померлого боржника, а відтак підстав для покладання такого обов`язку на виконавчу службу за результатом розгляду скарги стягувача у цій справі не встановлено.

Керуючись ст. ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» інтереси якої представляє адвокат Візіренко Жанна Станіславівна задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2024 року у цій справі скасувати та постановити нову.

Скаргу Акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» на рішення, дію та бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пашкової О.В. щодо винесення постанови від 25.02.2019 року про закінчення виконавчого провадження № ВП 53884669 з виконання виконавчого листа № 336/6103/16, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № ВП 53884669 з виконання виконавчого листа № 336/6103/16.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2024 року.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: М.С. Гончар

Е.А. Онищенко