Дата документу 14.10.2024 Справа № 336/1204/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1811/24 Головуючий у 1-й інстанції: Щаслива О.В.
Є.У.№ 336/1204/24 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючої Кочеткової І.В.,

суддів Кухар С.В.,

Подліянової Г.С.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 інтереси якого представляє адвокат Лобаченко Олександр Вікторович на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на дитину.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що на підставі рішення Шевченківського районного суду від 28.02.2013 з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання доньки сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки його заробітку, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця до досягнення донькою повноліття. На час вирішення цієї справи він не мав інших утриманців, тому не заперечував проти стягнення з нього вказаної частки від заробітку на утримання дитини. Між тим судовим наказом від 24.11.2023 з нього на користь третьої особи ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частки його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку для кожної дитини, щомісяця до досягнення старшою донькою повноліття. У зв`язку із змінами в сімейному та майновому стані позивач просив змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з частини до 1/6 частини його заробітку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, що стягнуті рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.02.2013 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з частки заробітку (доходу) щомісячно на 1/5 частку заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зменшення розміру аліментів з частки на 1/5 частку заробітку доходів позивача буде відповідати домірною сумою його заробітку та з урахуванням потребам інтересам дітей, а також дітей на утримання в новому шлюбі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Лобаченко О.В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру стягнення аліментів з 1/5 частки на 1/6 частку.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 вказав, що суд першої інстанції не врахував надані ним докази, які підтверджують обставини, викладені в позовній заяві, оскільки народження доньки ОСОБА_9 і змусило останнього звернутися до суду про зменшення розміру аліментів. Стягнуті аліменти на Софію ставлять дітей у нерівне становище по матеріальному їх стану.

Копію ухвали апеляційного суду про відкриття провадження у справі від 16.09.2024 було направлено відповідачці по справі через електронний суд 16.09. 2024.

Відповідно до ст. 360 ЦПК України відгук на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не надавала.

За змістом частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає.

Встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду від 28.02.2013 з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання доньки сторін ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки заробітку позивача, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця до досягнення донькою повноліття (а. с. 6).

Наказом судді від 24.11.2023 з ОСОБА_1 стягнуто на користь третьої особи ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частки його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку для кожної дитини, щомісяця до досягнення старшою донькою повноліття (а. с. 7).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_1 відбулися зміни у сімейному стані, останній уклав шлюб і став батьком ще двох дітей, на утримання яких судовим наказом стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку. На думку суду, зменшення розміру аліментів на доньку Софію до 1/5 частки всіх видів заробітку позивача повною мірою забезпечить потреби дитини та відповідає майновому стану останнього.

Колегія суддів погоджується з таким висновком по суті справи з огляду на таке.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статі 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема, статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини, дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Статтею 8 вказаного Закону передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

У відповідності до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

З аналізу ст. 192 СК України і наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Виходячи із системного аналізу положень ст. 192 СК України, зробленого у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року №143цс13, зазначена стаття вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.182 СК України враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Утримання інших осіб впливає на матеріальне становище утримувача.

Матеріалами справи підтверджено, що після ухвалення рішення суду від 28.02.2013 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на його утриманні з`явилилось ще дві дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач є батьком трьох дітей і зобов`язаний їх утримувати в розумінні ст. 180 СК України.

Витрати відповідача, який має двох дітей, народжених в іншому шлюбі, обов`язок утримання яких також є безумовним, повинні простиратися і у сферу утримання старшої доньки, тому покладення на нього за таких обставини обов`язку витрачати одну п`яту частку доходів на утримання доньки сторін є співмірним з обсягом його видатків, необхідних для забезпечення усіх життєвих потреб.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що аліменти в розмірі 1/5 частки з усіх доходів позивача будуть домірною сумою як майновому стану позивача з урахуванням здійснення ним необхідних витрат на утримання дітей в новому шлюбі, так і потребі малолітньої доньки сторін в утриманні.

Доводи апеляційної скарги про те, що зменшення аліментів на 1/5 будуть порушувати майновий стан доньок в іншій сім`ї, колегія суддів не приймає, оскільки матеріали справи свідчать про достатнє майнове становище позивача.

З огляду на наведене апеляційний суд вражає, що судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлено характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Лобаченко Олександр Вікторович, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: С.В. Кухар

Г.С. Подліянова