Справа № 490/7333/23
Центральний районний суд м. Миколаєва
26 вересня 2024 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді Шолох Л.М.,
при секретарі Твердохліб К.В.,
за відсутності сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, -
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2023 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,0917 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , .
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2023 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєві від 02 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
У судове засідання сторони не з`явилися з невідомих суду причин, від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Відповідач до суду не з`явився з невідомих суду причин.
Враховуючи думку позивача, який просить розглядати справу за його відсутності та не заперечує проти винесення заочного рішення, належним чином повідомлення відповідача про дату та час слухання справи, суд відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд ухвалив провести розгляд справи у заочному порядку.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке.
З матеріалів справи слідує, що позивач у справі є власником житлового будинку АДРЕСА_2 . Підставою набуття позивачем права власності на це майно є договір дарування, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 19 листопада 2004 року № 7456. За цією ж адресою зареєстровано місце проживання позивача.
В свою чергу право власності ОСОБА_3 на означене майно отримала на підставі договору купівлі-продажу №1-1468 від 24 квітня 1997 року №1-1468, укладеним з ОСОБА_2 , який є відповідачем у справі.
Відповідно до державного акту серії МК на право приватної власності на землю виданого громадянину України ОСОБА_2 на підставі рішення № 62 від 30 серпня 1996 року Тернівської селищної ради народних депутатів норма землеволодіння ріш. №5 від 25 січня 1991 року та ріш. № 6 від 28 лютого 1996 року передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0917 гектарів, яка розташована на території АДРЕСА_3 .
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд зазначає таке.
Частиною 2 статті 373 ЦК України встановлено, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
Відповідно до частини 1 ст. 374 ЦК України, суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Частиною 1 ст. 377 ЦК України передбачено що, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.
Відповідно до частини першої статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.
Отже, із зазначеного слідує, що позивач є власником нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 . Однак власником земельної ділянки за цією адресою є інша особа, попередній власник цього нерухомого майна, який здійснив відчуження житлового будинку. Будь-яких правочинів, на підставі яких би відбувся перехід права власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , , вчинено не було.
Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.
При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 і Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від них.
Враховуючи наведені норми та виходячи із того, що спірна земельна ділянка належала відповідачу у справі на праві приватної власності, за ОСОБА_1 слід визнати право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , .
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір сплачено під час подачі позову до суду.
Керуючись статтями 141, 259, 263-265, 280, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,0917 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Центральним районним судом міста Миколаєва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Суддя Л.М. Шолох