Справа № 449/1543/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2024 р. Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Борняк Р.О.,

при секретарі Вовк О.С.,

за участю

представника позивача: адвоката Гайової Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Перемишлянської міської ради про скасування арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду про скасування арешту на ? будинку в АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 . Свої вимоги аргументує тим, що 06 лютого 2007 року реєстратором - Перемишлянською державною нотаріальною конторою було накладено арешт на майно за повідомленням прокуратури Перемишлянського району від 10.11.1986 року за вироком Золочівського районного народного суду Львівської області у 1987 році за яким ОСОБА_2 було визнано виною у скоєнні злочину та застосовано до неї покарання у вигляді конфіскації усього належного їй майна, зокрема 1/2 будинку в АДРЕСА_1 та прибудинкової території. На підставі виконавчого листа Перемишлянського районного народного суду № 2-212 від 30.08.1988 року Перемишлянський районний фінансовий відділ взяв на баланс ? будинку, тобто конфіскація як покарання була виконана. Виконавчий комітет Перемишлянської міської ради народних депутатів Львівської області продав позивачу ? будинку в АДРЕСА_1 , тобто після виконання конфіскації позивач викупив це майно з державної власності. Рішенням Перемишлянської міської ради від 14.06.2024 року затверджено технічну документацію та передано ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку площею 0,0862 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . Вважає, що оскільки вона не була стороною у кримінальній справі за вироком Золочівського районного народного суду у 1987 році, але в межах кримінальної справи було накладено арешт на майно, яке було конфісковано, відтак вважає, що порушено її право власності на нерухоме майно.

Представник позивача у судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала в повному розмірі, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник Перемишлянської міської ради в судове засідання не з`явився, проте подав відомості про визнання позовних вимог з проханням розгляд справи проводити у його відсутності.

Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Оскільки відповідач визнав, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному судовому засіданні та ухвалити рішення у справі.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши інші матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Спори про цивільне право, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15,16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що 06 лютого 2007 року реєстратором - Перемишлянською державною нотаріальною конторою було накладено арешт на майно за повідомленням прокуратури Перемишлянського району від 10.11.1986 року за вироком Золочівського районного народного суду Львівської області у 1987 році за яким ОСОБА_2 було визнано виною у скоєнні злочину та застосовано до неї покарання у вигляді конфіскації усього належного їй майна, зокрема 1/2 будинку в АДРЕСА_1 та прибудинкової території.

На підставі виконавчого листа Перемишлянського районного народного суду № 2-212 від 30.08.1988 року Перемишлянський районний фінансовий відділ взяв на баланс ? будинку, відповідно конфіскація як покарання була виконана.

Згідно рішення виконавчого комітету Перемишлянської міської ради народних депутатів Львівської області №33 від 16.02.1988 продав ОСОБА_1 ? будинку в АДРЕСА_1 .

Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 08.02.2006 року, ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Перемишлянської міської ради від 14.06.2024 року затверджено технічну документацію та передано ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку площею 0,0862 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені вст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом.

Заст. 321 ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно дост. 391 ЦК Українивласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно дост.59 ЗУ «Про виконавче провадження`особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача.

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає.

Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.5,6,10,263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задоволити. Скасувати арешт (архівний запис №4454948) накладений реєстратором: Перемишлянською державною нотаріальною конторою на майно за повідомленням прокуратури Перемишлянського району від 10.11.1986 року ? будинку в АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. АДРЕСА_1 .

Відповідач: Перемишлянська міська рада, місцезнаходження: м. Перемишляни, вул. Галицька, 94, Львівського району Львівської області.

Суддя Р. О. Борняк