Провадження № 2/185/5306/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Перекопського М.М.,

з участю секретаря судового засідання Іжболдіної І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Павлоградського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арешту нерухомого майна,

встановив:

У жовтні 2024 року до суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою про скасування арешту нерухомого майна.

Позов обґрунтований тим, що у 2010 році на підставі вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області позивача було притягнено до кримінальної відповідальності у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна, у зв`язку з чим було накладено арешт на майно, належне позивачу. 15.03.2011 року виконавче провадження було завершено у зв`язку з відсутністю майна у позивача, тож строк для повторного пред`явлення виконавчих документів стягувачем минув. У 2017 році позивач набув право власності на 1/3 частину об`єкта житлової нерухомості та у зв`язку з цим, позивач звернувся до виконавця з відповідними заявами про зняття арешту з майна, але отримав відмову. Таким чином, державним виконавцем виконавче провадження було завершене, але накладений арешт майна знятий не був, що в свою чергу порушує права позивача щодо вільного користування та розпоряджання своїм майном.

Представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, покладався на рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що постановою державного виконавця ВДВС Павлоградського МРУЮ від 24.11.2010 року б/н на все (невизначене) майно скаржника накладено арешт.

З відповіді державного виконавця вбачається, що виконавчий лист було пред`явлено на виконання 24.11.2010 року. 15.03.2011 року виконавче провадження було завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна боржника. Згідно даних, які містяться в АСВП, строк повторного пред`явлення було встановлено до 15.03.2012 року. Згідно п. 3.19 розділу 3 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 05.07.1999 року №470/7 строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву становить три роки, внаслідок чого матеріали вказаного виконавчого провадження були знищені в 2015 році.

У 2017 році квартира, як знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 була приватизована на позивача, його дружину - ОСОБА_2 та доньку - ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 10.10.2017 року, виданим Виконавчим комітетом Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, по 1/3 частці кожному, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 398149458 від 07.10.2024 року та Витягом з ДРРПНМ про реєстрацію права власності № 108672239 від 22.12.2017 року.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до положень ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, який діяв на момент завершення виконавчого провадження, підстави для зняття вищевказаного арешту у виконавця були відсутні.

У відповідності до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

У відповідності до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. На це вказав Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 14 серпня 2023 року у справі № 927/322/14.

Крім того, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки арешт був накладений "на невизначене майно, все майно", який зберігається в реєстрі заборон відчуження до теперішнього часу і заважає позивачу розпоряджатись майном, отриманим після накладення арешту на виконання вироку в частині конфіскації майна.

За таких обставин, оскільки строк повторного пред`явлення до виконання виконавчого листа сплив 15.03.2012 року, стягувач втратив інтерес до примусового виконання, право власності на нове майно у позивача виникло 10.10.2017 року, позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому нерухоме майно, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,13,81,89,259,265 ЦПК України, суд

постановив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Павлоградського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арешту нерухомого майна.

Скасувати арешт, накладений в межах виконавчого провадження №22889431 при виконанні виконавчого листа № 1-472, виданого 18.11.2010 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області, реєстраційний номер обтяження 10543991, а саме на підстаі постанови про відкриття виконавчого провадження, б/н від 24.11.2010 року ВДВС Павлоградського МРУЮ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя М. М. Перекопський