КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою адвоката Єрмака Олега Віталійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Луценка О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

встановив:

У грудні 2023 року до суду звернулась ОСОБА_2 із позовом, уточненим під час розгляду справи, про припинення стягнення аліментів, визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнення аліментів, зміну розміру аліментів.

Позов мотивовано тим, що сторони у період з серпня 2008 року по травень 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказує, що з червня 2021 року молодший син ОСОБА_5 постійно проживає із матір`ю.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року у справі №760/20996/20 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку останньої на утримання сина ОСОБА_6 ; та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку останнього на утримання сина ОСОБА_5 .

У зв`язку із повномасштабним вторгненням військових формувань РФ на територію України 24 лютого 2022 року позивачка із дітьми переїхала на західну частину України, де перебувала до 24 березня 2022 року, надалі з дітьми виїхала до Республіки Ірландія. З 16 березня 2022 року позивачка із дітьми перебуває на території Німеччини, де зареєстрована та проживає по теперішній час. Таким чином діти сторін із 24 лютого 2022 року перебувають на утриманні, позивачки.

Уважає, що за таких обставин обов`язок стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 припинився. Відтак, існують обставини, за яких виконання рішення суду у справі №760/20996/20 в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6 підлягає припиненню, а розмір аліментів в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - зміні шляхом стягнення аліментів на утримання обох дітей у розмірі 1/3 частини заробітку ОСОБА_1 .

Мотивуючи наведеним, просить суд:

- припинити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стягуються відповідно до рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року у справі №760/20996/20;

- визнати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року у справі №760/20996/20 в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 25 вересня 2020 року, та виконавчого листа, виданого Солом`янським районним судом міста Києва у справі №760/20996/20 такими, що не підлягають виконанню;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/3 від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно на утримання синів

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягненню дітьми повноліття.

В березні 2024 року представником позивачки подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив з урахуванням уточнення викласти позовні вимоги таким чином:

- змінити розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в сторону збільшення, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/3 від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно на утримання синів

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягненню дітьми повноліття.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 05 січня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у частині позовних вимог щодо припинення стягнення аліментів за рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року у справі №760/20996/20, визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 05 січня 2024 року набула законної сили.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку з усіх його видів доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25 грудня 2023 року і до повноліття дітей. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 1073 грн 60 коп.

Не погодившись із ухваленим рішенням, адвокатом Єрмаком О.В, який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що 05 січня 2024 року районним судом відмовлено у відкритті провадження у частині позовних вимог щодо припинення стягнення аліментів, визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; відкрито провадження в частині позовних вимог про стягнення аліментів та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні на 16 лютого 2024 року. Ухвалу про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог надіслано судом до системи Електронний суд 11 січня 2024 року. Таким чином, у сторони позивачки був час для зміни предмету позову до 11 лютого 2024 року. Проте в порушення строків, передбачених частиною 3 статті 49 ЦПК України, заяву про уточнення позовних вимог подано 07 березня 2024 року.

Стверджує, що заява позивачки про уточнення позовних вимог фактично є заявою про зміну предмету та підстав позову, що не допускається.

Вказує, що збільшення розміру аліментів допускається за умови наявності судового рішення про вже стягувані аліменти. Проте аліменти на утримання старшого сина ОСОБА_6 стягнуто рішенням Солом`янського районного суду міста Києва з позивачки на користь відповідача, під час розгляду цієї справи питання щодо визнання вказаного судового рішення таким, що не підлягає виконанню, не вирішувалось, оскільки у цій частині суд відмовив у відкритті провадження та таке судове рішення позивачкою не оскаржено.

Уважає, що при наявності неприпиненого судового рішення про стягнення із позивачки на користь відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , обраний у цій справі спосіб захисту прав позивачки є неефективним, оскільки потребує повторного звернення до суду із позовом про припинення стягнення аліментів.

Вказує, що судом першої інстанції не установлено факту спільного проживання старшого сина ОСОБА_6 із позивачкою. Сторони із дітьми виїхали за кордон після 24 лютого 2022 року. Відповідач проживає із старшим сином ОСОБА_6 на території ОСОБА_7 , позивачка із молодшим сином ОСОБА_5 в Німеччині. Батько дітей не перешкоджає спілкуванню старшого сина із молодшим та із матір`ю, у тому числі шляхом відвідин. Вказує, що позивачка скористалась тим, що старший син гостив у неї та оформила реєстрацію місця проживання ОСОБА_6 у ОСОБА_8 для отримання соціальної допомоги. Документи відповідної реєстрації сина ОСОБА_6 надала до матеріалів цієї справи як доказ факту проживання старшого сина із матір`ю, проте відомості в таких документах відображають лише факт реєстрації місця проживання ОСОБА_3 в Німеччині, а не факт їх реального спільного проживання.

Крім того, вказує, такі документи про реєстрацію у формі нотаріально засвідченого перекладу довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_6 не відповідають вимогам Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року в частині відсутності апостилю на документах, відтак не є належними та допустимими доказами.

Посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01 листопада 2021 року у справі №405/3360/17.

Вказує, що орієнтовний розмір судових витрат складає 10 000 гривень.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про припинення стягнення аліментів, визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягненню аліментів відмовити. Стягнути судові витрати з відповідача.

19 липня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від представника позивачки - адвокат Сікачова С.Ю. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Щодо заяви про уточнення позовних вимог вказує, що позовна заява вже містила вимогу про стягнення аліментів. Заява про уточнення позовних вимог фактично доповнює прохальну частину позову в частині стягнення аліментів додатковим уточнюючим абзацом із таким текстом: «Змінити розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в сторону збільшення, а саме …». Продовження прохальної частині позову в частині щодо стягнення аліментів залишено в редакції позовної заяви.

Уважає, що остаточне формулювання прохальної частині позову не можна трактувати як зміну предмету та підстав позову, оскільки фактично матеріальна вимога щодо стягнення із відповідача на користь позивачки аліментів на утримання обох дітей у розмірі 1/3 частина всіх видів доходу відповідача залишилась незмінною після уточнення. Отже, до такої заяви не можуть застосовуватись приписи статті 49 ЦПК України щодо процесуальних строків на подання такої заяви.

Зазначає, що навіть якщо застосовувати приписи статті 49 ЦПК України процесуальний строк на подання такої заяви дотримано з огляду на те, що судове засідання 16 лютого 2024 року не відбулось у зв`язку із відкладенням засідання за відповідною заявою представника відповідача на 12 березня 2024 року. Отже, подання заяви про уточнення позовних вимог 07 березня 2024 року відповідає вимогам, установленим законодавством.

Щодо належності та допустимості доказів вказує, що суд відповідно до свого внутрішнього переконання оцінив надані позивачкою докази як достатні при ухваленні судового рішення. Стороною позивачки під час розгляду справи заявлялось клопотання про виклик та опитування в якості свідка старшого сина ОСОБА_6 на підтвердження спільного із матір`ю проживання, проте суд таке клопотання не задовольнив.

Натомість відповідач не надає жодних доказів на підтвердження факту проживання старшого сина із ним в ОСОБА_7 , а також жодного доказу на спростування спільного проживання позивачки та старшого сина.

Вказує, що у випадку наявності сумнівів щодо достовірності поданих позивачкою доказів, сторона відповідача не обмежена у справі заявити клопотання про виключення недостовірних, на думку відповідача, документів із числа доказів, проте такого клопотання не було заявлено.

Додатково вказує, що рішення Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/20996/20 не виконується ані позивачкою, ані відповідачем. У виконавчій службі на виконанні не перебуваються виконавчі листи про стягнення аліментів ані з позивачки, ані з відповідача за вказаним рішенням суду.

Посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 12.06.2019 року у справі №487/10128/14-ц, від 23.11.2022 року у справі №352/1331/20, від 25.05.2022 року у справі №753/1908/15-ц.

Просить поновити строки на подання відзиву, мотивуючи тим, що з травня 2024 року набули значної інтенсивності обстріли об`єктів енергетики зі сторони країни-окупанта.

Надає попередній орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, які складаються із витрат по участі в судовому засіданні (1500 грн за одне засідання), підготовка відзиву 4000 грн.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - без змін. Судові витрати покласти на відповідача.

З урахуванням положень статті 127 ЦПК України колегія суддів ухвалила визнати поважними причини пропуску строку на подання відзиву на апеляційну скаргу та поновити цей строк, ураховуючи дотримання принципів змагальності і рівності сторін, представлення і висвітлення своєї позиції і доведення її до суду.

19 липня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від представника позивачки - адвоката Сікачова С.Ю. надійшла заява, у якій просить не задовольняти вимогу скаржника про стягнення із позивачки витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн у зв`язку із їх необґрунтованістю.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позовні вимоги про стягнення аліментів, суд першої інстанції вказав, що на теперішній час діти сторін проживають разом із позивачкою та перебувають на її утриманні, відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає, нехтуючи своїм обов`язком щодо утримання дітей, не приймає участі у вихованні дітей, що не спростовано відповідачем згідно положень статей 76-81 ЦПК України.

Суд також зазначив, що відповідач є працездатною особою. Матеріали справи не містять доказів щодо реєстрації відповідача як безробітного та наявності на утриманні осіб, які потребують стороннього догляду.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки такі не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

З матеріалів справи установлено наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб 01 серпня 20008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки змінено на « ОСОБА_10 » (а.с.41).

Згідно даних свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.53).

Згідно даних свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.54).

Позивачка 20 січня 2016 року змінила ім`я на « ОСОБА_11 », що підтверджується даними свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 (а.с.35).

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 25 травня 2018 року у справі 760/6300/18 шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/20996/20 від 29 листопада 2021 року:

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 25 вересня 2020 року, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01 червня 2021 року, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Із даних довідки про реєстрацію місця проживання, виданої Центром обслуговування громадян Адміністрації міста Котбус (Німеччина) 18 квітня 2023 року, убачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , єдине місце проживання (а.с.16-17). Переклад цього документу з німецької мови на українську мову зроблено перекладачем ОСОБА_14 , який зроблено у присутності та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом КМНО Бурмакою І.П., реєстраційний номер 2448.

Відповідно до даних тимчасової довідки про дозвіл видачі посвідки на проживання ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , дозвіл тимчасового проживання дійсний у період з 25 травня 2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 . Документи видано 19 січня 2023 року відділом у справах іноземних громадян міської ради м. Котбус (а.с.21-22). Переклад цього документу з німецької мови на українську мову зроблено перекладачем ОСОБА_14 , який зроблено у присутності та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом КМНО Бурмакою І.П., реєстраційний номер 2454.

Із даних листа Відомства у справах громадян підрозділу обслуговування громадян / реєстрації місця проживання ОСОБА_15 від 16 вересня 2022 року убачається, що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за поточною єдиною адресою проживання: АДРЕСА_3 (а.с.22 зворот - 23). Переклад цього документу з німецької мови на українську мову зроблено перекладачем ОСОБА_14 , який зроблено у присутності та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом КМНО Бурмакою І.П., реєстраційний номер 2450.

Із даних листа Відомства у справах громадян підрозділу обслуговування громадян / реєстрації місця проживання ОСОБА_15 від 16 вересня 2022 року убачається, що ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за поточною єдиною адресою проживання: АДРЕСА_3 (а.с.27-28). Переклад цього документу з німецької мови на українську мову зроблено перекладачем ОСОБА_14 , який зроблено у присутності та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом КМНО Бурмакою І.П., реєстраційний номер 2451.

Відповідно до даних тимчасової довідки про дозвіл видачі посвідки на проживання ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , дозвіл тимчасового проживання дійсний у період з 25 травня 2022 року по 04 березня 2024 року. Документи видано 19 січня 2023 року відділом у справах іноземних громадян міської ради м. Котбус (а.с.28 зворот - 29). Переклад цього документу з німецької мови на українську мову зроблено перекладачем ОСОБА_14 , який зроблено у присутності та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом КМНО Бурмакою І.П., реєстраційний номер 2453.

Відповідно до даних тимчасової довідки про дозвіл видачі посвідки на проживання позивачка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , дозвіл тимчасового проживання дійсний у період з 25 травня 2022 року по 04 березня 2024 року. Документи видано 19 січня 2023 року відділом у справах іноземних громадян міської ради м. Котбус (а.с.40).

Із даних листа Відомства у справах громадян підрозділу обслуговування громадян / реєстрації місця проживання ОСОБА_15 від 16 вересня 2022 року убачається, що позивачка зареєстрована за поточною єдиною адресою проживання: АДРЕСА_3 (а.с.48 зворот - 49). Переклад цього документу з німецької мови на українську мову зроблено перекладачем ОСОБА_14 , який зроблено у присутності та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом КМНО Бурмакою І.П., реєстраційний номер 2449.

10 січня 2002 року Верховною Радою України прийнято Закон №2933-III, відповідно до якого Україна приєдналася до Конвенції 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів.

Конвенція 1961 року набрала чинності в Україні 22 грудня 2003 року.

Статтею 1 Конвенції 1961 року передбачено, що ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Однак ця Конвенція не поширюється: a) на документи, складені дипломатичними або консульськими агентами; b) на адміністративні документи, що мають пряме відношення до комерційних або митних операцій.

Згідно статті 2 Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ.

У Рекомендації Ради Європи № R (2002)2 «Про доступ до офіційних документів» від 21 лютого 2002 року зазначено, що «офіційні документи» означають будь-яку інформацію, яка є записаною в будь-якому вигляді, вироблена або отримана органами державної влади і пов`язана з будь-якою державною або адміністративною функцією.

Із документів, якими зафіксовано реєстрацію позивачки та дітей, адреси реєстрації позивачки та дітей, а також дозволи на їх тимчасове проживання убачається, що такі документи виконанні на фірмовому бланку та містять інформацію у формі довідки, відтак фактично є довідками, а не адміністративними документами у розумінні Конвенції 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, а тому не потребують апостилюванню.

Доводи апеляційної скарги в частині недоведеності факту спільного проживання обох синів із позивачкою спростовуються матеріалами справи. Позивачкою надано документи, які підтверджують факт проживання синів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 із ОСОБА_2 на території Німеччини.

Натомість відповідачем не спростовано жодними доказами факту спільного проживання обох синів із позивачкою, а також не надано документів на підтвердження спільного проживання сина ОСОБА_6 із відповідачем на території іншої держави.

Доводи апеляційної скарги в частині зміни підстав і предмету позову відхиляються апеляційним судом, оскільки є помилковими.

Під предметом позову слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем та відповідачем.

Підстава позову - це обставини, з наявністю або відсутністю яких закон пов`язує виникнення чи припинення матеріально-правових відносин між сторонами.

Звертаючись із позовом, позивачка просить стягнути аліменти на двох дітей, обґрунтовуючи тим, що діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Уточнення позову шляхом зазначення про зміну розміру аліментів, що стягуються із відповідача, у цій справі не змінюють підстави та предмет позову. При цьому, апеляційний суд зазначає, що звертаючись із позовом, ОСОБА_2 обґрунтовувала свої вимоги, у тому числі, нормами статті 192 СК України, якою унормовано питання зміни розміру аліментів. В обґрунтування підстав позову зазначала про судове рішення від 29 листопада 2021 року про стягнення аліментів, а також вказувала про факт проживання на час звернення до суду обох синів з нею.

Відтак відсутні підстави уважати, що подаючи заяву про уточнення позовних вимог, позивачка змінила підстави та предмет позову.

Аналіз статей 180-183 СК України дозволяє зробити висновок про те, що аліменти стягуються на користь того з батьків, із ким проживає дитина. При цьому той з батьків, хто звертається до суду із позовом про стягнення аліментів, повинен довести факт проживання дитини із ним.

При вирішенні питання про стягнення аліментів слід враховувати, що звернення до суду із цим позовом виникло у зв`язку із необхідністю матеріального забезпечення неповнолітніх дітей та враховувати, що СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина, оскільки метою аліментів на утримання дитини є матеріальне забезпечення існуючих потреб дитини.

Разом з тим, за обставин цієї справи установлено, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року

- стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 25 вересня 2020 року, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01 червня 2021 року, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Установлено також, що на час звернення до суду із цим позовом обидва сина сторін проживають разом із позивачкою та перебувають на її утриманні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на наведені обставини уваги не звернув, що призвело до помилкових висновків.

З огляду на установлені фактичні обставини справи, апеляційний суд робить висновок про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 грудня 2023 року і до повноліття дитини.

При цьому, апеляційний суд уважає, що наявність судового рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не перешкоджає вирішенню питання за вимогами позивачки у цій справі, оскільки остання не позбавлена можливості у визначений цивільним процесуальним законом спосіб звернутися до суду із вимогами про припинення стягнення аліментів, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, тощо.

Вирішуючи вимоги в частині утримання сина ОСОБА_5 , апеляційний суд виходить із такого.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (стаття 192 СК України).

Ураховуючи, що із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рішенням суду від 29 листопада 2021 року стягнуто аліменти, відтак апеляційний суд уважає, що розмір аліментів, визначений рішенням Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/20996/20 слід змінити, зменшивши розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили цієї постанови до досягнення дитиною повноліття.

Зміна розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 , пов`язана із стягненням із відповідача за наслідками розгляду цієї справи аліментів також і на другу дитину - сина ОСОБА_6 .

З огляду на викладене, апеляційний суд робить висновок про скасування рішення суду першої інстанції як такого, що ухвалено без з`ясування всіх обставин справи, та із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів не вирішує питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки відповідних заяв, окрім визначення орієнтовних витрат, сторонами не подано.

Відповідно до статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Єрмака Олега Віталійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 грудня 2023 року і до повноліття дитини.

Змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів, на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року у справі №760/20996/20, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом зменшення з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили цієї постанови до досягнення дитиною повноліття.

Відкликати виконавчий лист по справі №760/20996/20, виданий Солом`янським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 1073,60 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова