Справа № 482/2439/23
Номер провадження 2/482/326/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2024 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сергієнка С.А., за участю секретаря судових засідань Алєксєєнко В.В., позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника позивачів адвоката Бабенко О.А., відповідача ОСОБА_3 , представника третьої особи - ОСОБА_4 , спеціалістів психологів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дитини щодо якої вирішуються позовні вимоги ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Новоодеська міська рада Миколаївського району Миколаївської області як орган опіки та піклування, про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та встановлення опіки над малолітньою дитиною, -

В С Т А Н О В И В:

02.11.2023 року позивачі звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Новоодеська міська рада Миколаївського району Миколаївської області як орган опіки та піклування, про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та встановлення опіки над малолітньою дитиною.

У позовній заяві посилалися на те, що 26.09.2009 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_7 .

Починаючи з самого народження дитина ОСОБА_9 проживала переважно зі своїм батьком за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки мати дитини (відповідачка) на початку 2015 року фактично змінила своє місце проживання, залишивши дитину ОСОБА_9 на батька, переїхала до м. Миколаєва, влаштувалася там на роботу.

З того часу, а саме з січня 2015 року, коли відповідачка покинула дитину разом з батьком, вона не виконувала материнських обов`язків: не цікавилася життям та потребами дитини, не приймала активної участі у її вихованні, не надавала жодних коштів для утримання дитини, з`являлася лише декілька разів для побачення з донькою на одну-дві години, не зважаючи на те, що жодних перешкод у спілкуванні з донькою зі сторони батька дитини не було.

06.11.2015 року рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області шлюб між батьками дитини було розірвано. Після офіційного розлучення батьків дитини, ОСОБА_9 залишилася проживати разом з батьком.

07.12.2015 року батько дитини звернувся до Новоодеського районного суду Миколаївської області з позовом про визначення місця проживання дитини ОСОБА_9 , цього ж дня до вказаного суду звернулася і мати (відповідачка) дитини з позовом про визначення місця проживання дитини ОСОБА_9.

20.10.2016 року Новоодеським районним судом Миколаївської області було постановлено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_10 - були задоволені, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 було відмовлено з тих підстав що умови виховання і стиль взаємодії з донькою, матері більш позитивно позначиться на подальшому розвитку дитини, її психологічному стані, індивідуально психологічних особливостях і відчутті благополуччя, ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 22.12.2016 року дане рішення залишено без змін.

Однак, не дивлячись на існування вказаного рішення дитина до вересня 2017 року продовжувала проживати разом з батьком, відвідувала Новоодеський ДНЗ №1, що підтверджується довідкою, згідно якої ОСОБА_11 , приймав активну участь у навчально- виховному процесі, регулярно відвідував батьківські збори, систематично та своєчасно оплачував харчування дитини. Бабуся, ОСОБА_12 , постійно дбала про естетичний вигляд онучки, дитина завжди приходила до дитячого садка охайна, чисто одягнена, гарно зачесана. Тато і бабуся були основними вихователями дитини. Мама в дитячому садку з`являлася дуже рідко, в навчальному процесі та у вихованні доньки участі не приймала.

У вересні 2017 року відповідачка забрала ОСОБА_9 до м. Миколаєва, де дитина пішла до першого класу, проте всі вихідні дні, канікули та час, коли мати була у відрядженнях дитина проживала разом з батьком, своєю бабусею та дідусем у м. Нова Одеса. Фактично дитина проживала разом з матір`ю до запровадження по всій території України карантину встановленого з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, тобто до березня 2020 року. З того періоду часу і по теперішній час ОСОБА_9 фактично проживає у м. Нова Одеса, навчається з 5-го класу у Новоодеському ліцеї №2 Новоодеської міської ради Миколаївської області.

Згідно характеристики виданої в.о. директора Новоодеського ліцею №2, вихованням дівчинки займалися тато ОСОБА_7 та бабуся ОСОБА_1 . Мати ОСОБА_9 не цікавилася останніми досягненнями доньки. Батьківські збори та позашкільні заходи не відвідувала. За період навчання дівчинки у закладі, мати ОСОБА_13 жодного разу не спілкувалася з керівником учнівського колективу й адміністрацією закладу з приводу та виховання ОСОБА_9. Дитина в сім`ї тата та бабусі почуває себе комфортно.

Також ОСОБА_9 навчається в Новоодеській дитячій музичній школі (клас фортепіано) з 01.09.2021 року по теперішній час. Згідно характеристики виданої директором Новоодеської дитячої музичної школи, вихованням ОСОБА_9 займалися бабуся ОСОБА_1 та тато ОСОБА_7 . Вони були на зв`язку з викладачами, відвідували школу, цікавилися успіхами дитини. Оплату за навчання вносили вчасно. Мати ОСОБА_9, ОСОБА_13 , жодного разу не з`являлася в школі, виступи та концерти не відвідувала. Протягом всього періоду навчання вона не цікавилася досягненнями доньки, з класним керівником та адміністрацією закладу не спілкувалася. Дитина в сім`ї тата та бабусі почувала себе комфортно та захищено.

Крім цього, 23.11.2017 року Новоодеським районним судом Миколаївської винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частки всіх видів доходів.

На підставі судового наказу № 482/1967/17 Новоодеським відділом державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження № 55318723. Навіть не дивлячись на ту обставину, що коли дитина вже фактично проживала в сім`ї з батьком, бабусею та дідусем (з березня 2020 року) - батько продовжував сплачувати відповідачці аліменти на утримання дитини. І лише 13.02.2023 року відповідачка звернулася до ВДВС із заявою про повернення виконавчого документу без виконання, про що 14.02.2023 року державним виконавцем Новоодеського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Молчановою А.С. винесено відповідну постанову.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 по всій території України було введено воєнний стан, в результаті чого батько дитини ОСОБА_9 був призваний 25.02.2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 та 12.05.2022 року переведений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

У результаті збройної агресії ворога проти нашої держави дідусь ОСОБА_14 з метою збереження життя та здоров`я дитини ОСОБА_9 змушений був вивезти дитину на Захід нашої країни, а саме до АДРЕСА_2 , про що свідчить Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 2114- від 22.04.2022 року та Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 2114- від 22.04.2022 року.

30.08.2022 року матір`ю дитини (відповідачкою) була видана заява засвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М., реєстровий № 1061 про надання згоди на тимчасову поїздку по території та за межі України до Чеської Республіки та інших країн-учасниць Шенгенської угоди, країн Євросоюзу малолітньої дочки ОСОБА_7 у супроводі ОСОБА_1 (бабусі) та ОСОБА_2 (дідуся). В результаті чого ОСОБА_9 разом з бабусею та дідусем тимчасово проживали в Чеській Республіці.

Після повернення до України, ОСОБА_9 продовжила проживати разом з бабусею та дідусем. Весь цей період часу мати не цікавилася життям дитини, не приймала жодної участі у її вихованні та розвитку, та не надавала жодної грошової допомоги на утримання дитини.

09.07.2023 року батько дитини ОСОБА_7 захищаючи Батьківщину трагічно загинув на лінії фронту від отриманих поранень.

І лише після смерті батька дитини об`явилася відповідачка, коли постало питання про отримання компенсації - одноразової грошової допомоги.

Дитина дуже боляче сприйняла втрату тата та отримала психологічну травму, оскільки він був для дитини найближчою людиною.

Проте, замість того, щоб морально підтримати свою дитину, відповідачка здійснювала на Арину психологічний тиск в телефонних дзвінках, в смс переписках та при особистому спілкуванні, оскільки приїздила до дитини всього декілька разів, постійно нагадуючи дитині, що її батька вже немає і тепер ОСОБА_9 в примусовому порядку переїде проживати до матері та має робити все виключно так, як сказала мати, до думки дитини відповідачка взагалі не прислухалася та не враховувала її інтереси і побажання.

21.08.2023 року бабуся дитини ОСОБА_1 та дідусь ОСОБА_2 звернулися до КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської області із запитом про необхідність проведення психологічного діагностування психоемоційного стану їх та їх онуки ОСОБА_9, визначення їх батьківського потенціалу та ставлення дитини до матері ОСОБА_3 . За результатами надання соціально-психологічних послуг в режимі денного стаціонару психологом ОСОБА_15 та соціальним педагогом ОСОБА_16 була складена Довідка № 45 від 21.08.2023 року. Згідно вказаної довідки в ході виконання проекційної методики «Гніздо та його мешканці» (проекція внутрішньо родинних відносин) дівчинка намалювала гніздо на гілці дерева, в гнізді знаходяться двоє дорослих птахів та пташеня. Дівчинка пояснила, що ці птахи схожі на неї, дідуся та бабусю, що свідчить про те, що бабуся та дідусь є домінуючими та авторитетними особами для дівчинки і символізують безпеку та захист. У ході виконання проекційної методики "Моя родина" дівчинка зобразила себе, бабусю та дідуся поруч, на одній площині, в одному кольорі, великого розміру. Це свідчить про те, що дівчинка вважає своєю родиною бабусю ОСОБА_1 і дідуся ОСОБА_2 , ідентифікує себе з ними (підтримує життєву позицію та підсвідомо хоче бути схожою). Для ОСОБА_9 рівноцінними членами родини є бабуся та дідусь, в цьому родинному колі вона почуває себе комфортно та захищено. Свою матір дівчинка відмовилася малювати, це свідчить про те, що з матір`ю емоційний зв`язок деформований. Згідно аналізу проекційної методики " ОСОБА_17 " дівчинка має психологічну травму, ймовірно пов`язану із загибеллю батька. Ця подія в житті ОСОБА_9 була для неї психотравмуючою (це подія, яка наносить шкоду психологічному здоров`ю людини (дитини) в результаті впливу несприятливих факторів зовнішнього середовища, що порушила відчуття базової безпеки та супроводжується сильними емоційними реакціями), а враховуючи, що батько був для неї найближчою людиною (виходячи з результатів діагностування), наразі дівчинка переживає важкий адаптаційний період, пов`язаний зі втратою батька, потребує постійної психологічної підтримки, яку забезпечує родина, в якій проживає ОСОБА_9 , а саме бабуся та дідусь з боку батька. Зміна місця проживання дитини та її звичного оточення може привести до ретравматизації (повторної травматизації), враховуючи, що відносини дівчинки з матір`ю на даний час деформовані.

У ході діагностичної бесіди ОСОБА_9 розповіла: "Коли батьки розлучилися, я спочатку жила з татом, потім мама мене якось забрала з садочку і батькові вже не повернула. Вона мене відвезла у ОСОБА_18 на квартиру. Я дуже хотіла до тата. Я дуже плакала, поки жила з мамою у Миколаєві, дуже скучала за ним. Мама відносилася до мене погано. Часто говорила мені якісь образливі речі, телефон забирала, щоб я з татом не могла розмовляти, могла побити. Наприклад коли була зла або на підпитку, могла мене бити головою об стінку. Потім мене забрали до тата. Я була дуже рада. Я не знаю людини добрішої, ніж мій батько. І бабуся з дідусем (його батьки) такі ж. Потім чогось мене знову забрала мама, я половину першого класу ходила в одну школу, потім в другу перейшла. Коли вона з дому кудись уходила, я часто не могла до неї додзвонитися. Після четвертого класу, я вже так сильно хотіла до батька, що кожного дня кричала, що не буду з нею жити. Сусіди навіть чули, які у мене були істерики. Мати зла. Батько ніколи не бив, а мама била і навіть ніколи пробачення не просила. Батько якщо сварив мене, і я ображалася, то потім він пробачення просив. Він мене сварив не часто, тільки якщо я щось не так робила. Батько мені завжди дзвонив, навіть коли пішов воювати, намагався кожного дня дзвонити. Коли тато загинув, мама дізналася, що мають бути виплати, то почала скандалити і вимагати, щоб я йшла до неї жити. Я ж бачу, вона не хоче насправді, щоб я у неї жила, то все через гроші. Я не хочу в неї жити, в мене немає до неї довіри. Вона коли дзвонить, весь час повторює, що батька вже немає, і я завжди починаю плакати, я не хочу цього чути. Вона погрожує, що забере мене від дідуся та бабусі, лякає судом та поліцією. З мамою я щасливих моментів взагалі не пам`ятаю. З батьком коли я жила, я була дуже щасливою, він мені постійно подарунки дарував. Він мене дуже любив, і я його також."

За результатами діагностування, ОСОБА_19 проявляє свідоме бажання проживати разом з бабусею ОСОБА_1 і дідусем ОСОБА_2 , де їй комфортно, затишно, спокійно, безпечно та про неї піклуються. Емоційний зв`язок з матір`ю ОСОБА_3 у ОСОБА_20 деформований, матір викликає у дівчинки негативні емоції, Арина побоюється, що матір забере її від бабусі та дідуся, з якими дівчинка має міцний позитивний емоційний зв`язок. Примус до проживання ОСОБА_9 з матір`ю ОСОБА_3 може викликати ретравматизацію у дівчинки.

Згідно Акту обстеження умов проживання складеного начальником ССД та головним спеціалістом ССД, керівником КУ ЦНСП та інспектором з ювенальної превенції, житловий будинок по АДРЕСА_3 газифікований, електрифікований, з усіма зручностями. Умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам. У кімнатах чисто та охайно. Є запас продуктів харчування, є сучасні меблі та побутова техніка. Для дівчинки є окрема кімната, добре облаштована. Одяг по сезону, в наявності мобільна техніка, канцелярія. Стосунки, традиції сім`ї доброзичливі.

Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї з`ясовано, що СЖН - наявні. Основними ознаками та чинниками, що спричиняють СЖО, є онука з 4 років проживала разом з татом. 09 липня 2023 року внаслідок поранення на війні батько загинув. За час перебування дитини в сім`ї батька, мати ОСОБА_21 , зі слів доньки, іноді телефонувала, проте фінансової участі не приймала. У дитини наявні ознаки психологічної травми. Мати/особа, що її замінює та дитина усвідомлюють наявність проблеми та готові до співпраці з надавачами послуг. Випадок класифіковано як середньої тяжкості.

ОСОБА_1 є здоровою особою, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалася. Джерелом доходу є заробітки за кордоном. Має здатність і можливість опікуватися онукою ОСОБА_9 .

ОСОБА_2 має інвалідність III групи, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався. Отримує пенсію по інвалідності, а також є фізичною особою-підприємцем 3 групи, займається покрівельними, штукатурними, малярними роботами та склінням, від своєї діяльності отримує дохід. До 18.09.2023 року займався цими ж видами діяльності однак без оформлення ФОП. Має здатність і можливість опікуватися онукою ОСОБА_9 .

Відповідачка ОСОБА_3 , є працездатною особою, перебуває на військовій службі в Центрі військово-музичного мистецтва Військово-Морських Сил Збройних Сил України на посаді відповідального виконавця командування Центру, отримує заробітну плату і має можливість фінансово забезпечувати дитину, однак цього не робить. Дитина перебуває на повному утриманні та забезпеченні бабусі та дідуся.

Посилаючись на вищевикладене позивачі просили суд, відібрати малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від матері ОСОБА_3 , без позбавлення батьківських прав, встановити над малолітньою дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 опіку та призначити її опікунами бабусю ОСОБА_1 та дідуся ОСОБА_2 , стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 1/4 частці заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути судові витрати.

14 лютого 2024 року відповідач подала відзив на позов. У відзиві вказувала, що 26.09.2009 року було укладено шлюб між нею та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_19 . Вона разом з чоловіком та дитиною проживали за адресою АДРЕСА_4 .

У березні 2015 року у зв`язку з тим що ОСОБА_7 систематично зловживав спиртними напоями та відсутність вдома іноді вночі, постійні сварки з його ініціативи свідком яких нерідко ставала спільна дитина, позивачем було прийнято рішення забрати дитину та особисті речі і переїхати до свого батька за адресою АДРЕСА_5 . Донька продовжувала відвідувати ДНЗ АДРЕСА_6 , в цей період часу я навчалась в Одеській юридичній академії на заочній формі навчання та відвідувала навчальний заклад на час сесії. Донька в даний період залишалась зі своїм батьком.

У вересні 2015 року позивач влаштувалась на роботу в ПАТ КБ ПриватБанк м. Миколаїв для фінансового забезпечення доньки та себе.

06.11.2015 року рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області було розірвано шлюб між мною та ОСОБА_7 . У листопаді 2015 року знайшла для доньки дитячий садок ДНЗ АДРЕСА_7 та наймала квартиру для проживання. Коли батько дитини та його сім`я дізналися про те що я мала намір перевести дитину до дитячого садочку в м. Миколаєві вони були проти, але обговоривши це питання домовились, що донька буде проживати зі мамою відвідуючи дитячий садок в м. Миколаєві, а вихідні та свята буде проводити з батьком.

Так тривало близько місяця, після чергових вихідних коли батько повинен був повернути дитину, не повернувши її відповідачу, знову був негативно налаштований та почав створювати перепони у зустрічі з дитиною шляхом повної відмови та передачі дитини на проживання з матір`ю та всіляко налаштовувати проти матері.

На що позивач звернулася до Національної поліції у м Нова Одеса для передачі дитини до матері, на що їй було відмовлено у зв`язку з тим що ні в кого з батьків не було рішення суду на визначення місця проживання (так як у обох з батьків рівні права).

07.12.2015 року до Новоодеського районного суду Миколаївської області відповідач звернулась з позовом до ОСОБА_7 про визначення місця проживання малолітньої дитини.

20.10.2016 року рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області її позовні вимоги були задоволені.

22.12.2016 року ухвалою апеляційного суду Миколаївської області дане рішення залишено без змін. Однак, не дивлячись на існування вказаного рішення матір`ю та батьком дитини було вирішено не переривати навчальний процес доньки в ДНЗ №1 де вона і закінчила навчання в травні 2017 року.

З 1 по 4 класи (2017-2021 роки) донька ОСОБА_9 проживала зі матір`ю та відвідувала навчальні заклади ЗОШ №3, а потім ЗОШ № НОМЕР_2 , а також музичну школу №1 ім. Римського. Відповідач завжди приймала активну участь у вихованні та навчальному процесі ОСОБА_9, регулярно відвідувала виступи та концерти доньки, а також батьківські збори та своєчасно вносила оплату за навчання та харчування.

Постійно дбала про стан здоров`я та естетичний вигляд доньки.

У 2018 році як патріотка нашої країни вона стала на захист державного суверенітету та територіальної цілісності України підписала контракт зі Збройними силами України та проходила службу в місті Миколаєві. Згодом перевела дитину до іншого навчального закладу ЗОШ №39 (ближче до місця служби, місця проживання). З 05.10.2019 по 15.11.2019 року проходила навчання у навчальному центрі ЗСУ в цей період часу ОСОБА_9 проживала разом з батьком та продовжувала навчання в школі в м. Миколаєві.

Під час карантину в 2020 році спричиненого Covid19 та у зв`язку з переведення на дистанційне навчання батько ОСОБА_9 запропонував на певний період часу забрати її до м Нова Одеса там де він проживав разом з батьками на що відповідач дала згоду. Але не зважаючи на те що Арина перебувала в м. Нова Одеса вони проводили разом вихідні та канікули в місті Миколаєві відвідуючи зоопарки, басейни, а також відвідували бабусю (матір відповідача) у Вінницькій області.

У травні 2021 року військову частину було передислоковано до міста Бердянськ Запорізької області в цей час ОСОБА_9 закінчила 4 клас та почались літні канікули. У зв`язку з тим що відповідач була передислокована в новий гарнізон донька проживала з батьком.

Під час відпустки травень - червень 2021 року вона разом з донькою та на той час цивільним чоловіком відповідача проводили разом відпустку в місті Одеса, Київ, Чернігів та у Вінницькій області.

У червні 2021 року відповідач перевелась на нове місце служби до м. Одеса, після чого ОСОБА_9 попросила мене щоб вона дозволила їй пожити з батьком та перевестися до Новоодеської ЗОШ №2 в місті Нова Одеса.

Враховуючи побажання дитини що вона має бажання пожити разом з татом та усною домовленістю з батьком ОСОБА_9 вони дійшли згоди що донька буде проживати разом з ним та навчатися в м Нова Одеса, а вихідні і канікули буде проводити зі матір`ю в м. Одеса.

У зв`зку зі збройною агресією РФ проти України 24.02.2022 року указом президента України №64/2022 по всій території України було введено воєнний стан в результаті чого відповідач була переведена на казармене положення для охорони та оборони в Одеському гарнізоні та не було підстав для звільнення з військової служби для того щоб забрати дитину з Нової Одеси та перевезти її в більш безпечне місце.

Крім цього її цивільний чоловік знаходився в цей час в зоні проведення ООС в Донецькій області, а мама (бабуся ОСОБА_9 ) знаходилась в Угорщині.

24.02.2022 року відповідач у телефонній розмові з татом ОСОБА_9 домовилась що у зв`язку з погіршення ситуації в Миколаївській області та загрозі життю та здоров`ю ОСОБА_9 його батько (дід ОСОБА_9 ) при негайній необхідності вивезе її в Закарпатську область.

У березні 2022 року дід з ОСОБА_9 виїхали до Закарпатської області та проживали там в тітки ОСОБА_9 . Відповідач постійно була на телефонному зв`язку з донькою спілкувалися щодня, також підтримувала зв`язок з батьком дитини. Не зважаючи на те що не було можливості взяти відпустку та приїхати до дитини вона підтримувала з нею зв`язок та надсилала їй посилки з одягом, засобами гігієни, наборами для творчості та смаколиками, щоб підтримувати її настрій та моральний стан.

Маючи більш менш гарні відносини з сім`єю батька ОСОБА_9 в серпні 2022 року надала дозвіл бабусі ( ОСОБА_22 ) для виїзду за кордон з моєю донькою ОСОБА_9 для відпочинку та відвідування родичів у Чеській республіці. Із стабілізацією ситуації в Одеській та Миколаївській областях ОСОБА_9 повернулася до м. Нової Одеси і проживала там з бабою та дідом так як батько був мобілізований, а відповідач проходила службу за контрактом в м Одеса.

Не зважаючи на відсутність відпусток вона відпросилась для того щоб приїхати та відвідати доньку та особисто привітати з днем народження ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

ІНФОРМАЦІЯ_5 загинув батько ОСОБА_9 , дізнавшись про це того ж дня взяла відпустку по сімейним обставинам та поїхала до доньки для підтримки її морального та фізичного стану в такій складній ситуації тому як знала який зв`язок був в них з батьком.

У день поховання ОСОБА_7 в його батьків постало питання щодо виплат одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблих військовослужбовців так як на ОСОБА_9 по закону можуть отримати виплати тільки законний представник. Після чого на її адресу почались погрози що "не віддасиш гроші дитину не побачиш". Розуміючи що зараз в неї дуже тяжкий період відповідач не хотіла та не тиснула на неї щоб вона переїжджала в м Одесу на постійне місце проживання так як її батько загинув і тепер в неї залишилась тільки мати, хоча пропонувала ОСОБА_9 поїхати зі в м Одеса для підтримки її морального стану та відволікання від даної ситуації, провести час разом.

Арина дуже сильно просила відпустити її разом зі своєю

тіткою до Закарпаття на деякий час, а потім пообіцяла приїхати в м Одесу.

Після повернення із Закарпаття, не дивлячись на раніше досягнути домовленість ОСОБА_9 попросила побути ще в бабусі і дідуся в м Нова Одеса.

Після смерті батька ОСОБА_9 стосунки з його батьками значно погіршились, але згодом з`ясувалось що в липні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до служби у справах дітей Новоодеського району для взяття опіки над малолітньою дитиною.

Після телефонного дзвінка начальника служби у справах дітей через тиждень відповідач разом зі своїм чоловіком приїхали в м.Нова Одеса, для вияснення всіх обставин.

У ході сплкування із представиком органу опіки та піклування та порекомендувала знайти спільну мову з позивачами та щодо мирного врегулювання цієї ситуації, щоб мінімізувати стрес для всіх сторін спору.

Проте до мирної згоди сторони не дійшли.

Відповідач неодноразово пропонувала Арині переїхати в м.Одеса. Але донька виявляла бажання проживати в м.Нова Одеса обґрунтовуючи тим що цей дім нагадує їй батька, неодноразово пропонувала відвідати м. Миколаїв та (або) м Одеса для спільного відпочинку та підготовки до навчального року: закупки канцелярії, одягу та інших необхідних речей. Не зважаючи на те що ОСОБА_9 відмовляла матері в поїздці зі нею або до неї в гості, відповідач з чоловіком приїжджала двічі на місяць до неї з м.Одеси та завжди привозила їй необхідні речі (засоби гігієни, канцелярія та одяг).

Декілька разів були такі випадки що вона не хотіла приймати від мене подарунки і навіть повертала мені речі зі словами що мені нічого не потрібно.

При наступній зустрічі ОСОБА_3 дала ОСОБА_9 свою банківську картку для особистих витрат. Але через 2 тижні донька повернула їй картку так і не скориставшись нею.

Згодом ОСОБА_1 сама зізналася, що сказала ОСОБА_9 віддати картку

матері. Були такі випадки коли дитина телефонували матері і плакала, що вона сумує

за татом, відповідач дуже переживала за її моральний стан та запропонувала її разом відвідати психолога та пропрацювати цю ситуацію стосовно загибелі батька і в цілому. Але ОСОБА_9 відмовилась.

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 повідомила ОСОБА_3 що хоче встановити опіку над її донькою на що відповідач була обурена та здивована. Після обговорення даного питання з позивачами вони поставили свої умови: виїзд за кордон з ОСОБА_9 не питаючи дозволу в мене, прописати її в м. Нова Одеса в їхньому будинку та оформлення виплати та пенсію. На що ОСОБА_3 відповіла їм що якщо вони хочуть кудись поїхати разом з її донькою то для цього достатньо оформити довіреність як це було в 2022 році, а стосовно виплат домовились, що ОСОБА_3 оформить довіреність на них для оформлення та отримання цих виплат на що позивачі були згодні.

Зібравши всі необхідні документи для оформлення цих виплат та приїхавши до

м.Нова Одеса в судове засідання, яке мало було відбутися 30 січня 2024 року та за

одно для оформлення всіх необхідних документів на дитину, черговий раз позивачі

знехтували раніше обговореною усною домовленістю між ними. Відповіли їй що зараз нічого не будемо оформлювати, що вони не дивлячись ні на що візьмуть опіку над онукою та оформлять виплати самі. До мирної згоди сторони так і не дійшли.

Позивач вказувала, що вона від свого обов`язку утримувати дитину не ухиляється, допомагає дитині у грошовій і в натуральній формі. Але позивачі налаштовують дитину проти неї. Та ОСОБА_9 (як вже було сказано вище) повертала їй назад деякі речі і грошову картку ПриватБанк.

Посилаючись на вищевикладене та норми законів які регулюють відібрання дитини, встановлення опіки та стягнення аліментів, відповідач вказувала, що законні підстави для відібрання у неї її дитини - відсутні. Дитина не позбавлена батьківського піклування, а тому законні підстави для надання опіки позивачам - відсутні.Тим паче, що на даний час її донька ОСОБА_9 і так тимчасово проживає разом з позивачами на що вона надала свій усний дозвіл. Такий дозвіл відповідач надала тому що, після загибелі батька, ОСОБА_9 сама про це попросила, бо хотіла підтримати бабу з дідом після тяжкої втрати.

Представником позивачів подано відповідь на відзив, у якому вона заперечувала обставини участі відповідача в утриманні дитини та вказувала на те, що напружені відносини із донькою є наслідком поведінки відповідача.

Третя особа - Новоодеська міська рада Миколаївського району Миколаївської області як орган опіки та піклування надала до суду висновок щодо розв`язання спору затверджений рішенням виконавчого комітету Новоодеської міської ради від 13.03.2024 року №144 у якому вказувала, наступне.

З метою надання висновку щодо вирішення спору у справі №482/2439/ була проведена Комісія з питань захисту прав дитини та вивчені всі документи.

Встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 2009 року. Рішенням Новоодеського районного суду від 06 листопада 2015 року, справа № 482/1901/15-ц, шлюб між колишнім подружжям було розірвано. Від шлюбу вищевказані громадяни мають доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Рішенням Новоодеського районного суду від 20.10.2016 року, справа №482/2192/2015, визначено місце проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 біля матері.

Батько дитини - ОСОБА_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14 липня 2023 року, серія НОМЕР_3 , виданим Новоодеським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)

Мати дитини - ОСОБА_3 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_8 . Зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 , проживає: АДРЕСА_9 . На даний момент перебуває у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 18 лютого 2023 року, серія НОМЕР_4 , видане Київським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

ОСОБА_23 з 24 червня 2021 року перебуває на військовій службі в Центрі військово-музичного мистецтва Військово-Морський Сил Збройних Сил України. За місцем роботи ОСОБА_3 характеризується позитивно, користується авторитетом серед колег. Підтримує високий моральний дух, точно виконує накази, прямолінійна та відверта. При розгляді даного питання громадянка ОСОБА_23 надала інформацію про те, що незнятої чи непогашеної судимості не має, довідку про доходи, має стабільний дохід. Санітарно-гігієнічні норми проживання - задовільні, створені належні умови для проживання та виховання дитини.

Мати дитини - ОСОБА_23 завжди піклується про доньку, враховує її думку і бажання, захищає її і оберігає від всіх можливих видів психологічного тиску. Після розлучення з ОСОБА_24 , ОСОБА_25 не заперечувала проти спілкування дитини з батьком, бабусею та дідусем.

Під час розгляду питання на Комісії з питань захисту прав дитини встановлено, що конфліктні ситуації між родиною ОСОБА_26 та ОСОБА_27 загострились після смерті ОСОБА_28 . При розмові з обома сторонами справи членами Комісії були надані рекомендації, щодо вирішення конфлікту та всіх інших питань мирним шляхом.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на даний момент проживає з бабусею та дідусем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 навчається в Новоодеському ліцеї № 2.Згідно акта обстеження житлово-побутових умов даної родини, кімнати умебльовані, в наявності побутова техніка, сучасні меблі, одяг та речі у задовільному стані. Для виховання, розвитку та проживання дівчинки створені всі необхідні умови. Одяг дитини у задовільному стані відповідно віку та сезону, окрема кімната, об лаштоване місце для навчання та проведення дозвілля. Дідусь та бабуся характеризуються позитивно, згідно документів, не мають судимостей, на обліках у психіатра та нарколога не перебувають. Так як, більшість часу ОСОБА_9 проживала поряд з бабусею і дідусем, дівчинка має тісний зв`язок з ними і прислухається до їх думки. При розмові з ОСОБА_9 , було виявлено, що вона любить маму і потребує її уваги та материнської турботи, але і бабусю з дідусем любить їх і не хоче залишати одних. При цьому Закон України «Про охорону дитинства» визначає, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити, ОСОБА_9 пояснює, що вона має багато друзів в місті Нова Одеса, що її подобається проживати у будинку бабусі і дідуся, вона бажає і надалі проживати в м. Нова Одеса. Беручи до уваги те, що в м. Одеса по місцю проживання мами постійно відбуваються ворожі обстріли, дане місто є більш небезпечнішим для проживання та враховуючи те що ОСОБА_23 знаходиться на службі, всі сторони прийшли до спільного висновку, що ОСОБА_19 проживатиме біля бабусі і дідуся.

Для врегулювання цієї ситуації службою у справах дітей Новоодеської міської ради неодноразово вживались заходи та проводились бесіди з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , але кожна із сторін залишається при своїй думці та не йдуть на мирову угоду.

ОСОБА_23 згодна надати довіреність, нотаріально завірену, на виїзд за кордон (бабуся та дідусь проявляли бажання разом з онукою провести відпочинок за кордоном) та отримання всіх видів виплат на дитину.

Надані сторонами по справі документи, як докази, свідчать про те, що обидві сторони характеризуються позитивно, мають одинакові соціальні, житлові та матеріально-побутові умови необхідні як для життя, здоров`я, так і для розвитку їх дитини. Жоден із сторін справи не мають шкідливих звичок та мають самостійні заробітки.

Разом з тим підстави передбачені ст.170 Сімейного кодексу України для відібрання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у матері ОСОБА_3 - відсутні.

Підстави для встановлення опіки також відсутні, дитина не позбавлена батьківського піклування.

Посилаючись на вищевикладене орган опіки та піклування не вбачає підстав для задоволення позову.

У судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали із підстав у ньому вказаних.

Відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог із посиланням на ті ж обставини і доводи, що вказані у її відзиві, а також пояснила наступне.

Арина до 1 класу проживала з батьком, у подальшому виник спір щодо місця її проживання і рішенням суду місце проживання дитини було визначено із матір`ю. З першого по четвертий клас Арина проживала з матір`ю у м. Миколаєві. З початком карантину пов`язаного із COVID-19, оскільки дітей перевели на дистанційне навчання то за спільним рішенням батьків ОСОБА_9 проживала у м. Нова Одеса з батьком, дідусем та бабусею. За час проживання відповідач спілкувалася з дитиною. З її батьком ОСОБА_29 відповідач почала більше спілкуватися після початку війни, оскільки їх об`єднувало переживання за безпеку доньки. Залишити дитину у м. Одеса, у цей час не було змоги і це було не безпечно. Крім того ОСОБА_9 сама хотіла жити у м. Нова Одеса, за місцем проживання батька та дідуся і бабусі, відповідач у цьому пішла на поступки враховуючи думку дитини. Відповідач вказувала шо надсилала доньці посилки, привозила засоби гігієни і продукти харчування, однак ОСОБА_9 не хотіла їх приймати, казала що їй це не потрібно. Відповідач також надала доньці банківську карту для пересилання коштів, але коли вчергове приїхала до доньки то ОСОБА_9 повернула їй картку.

Позивач вказує, що ОСОБА_9 налаштували проти неї, вона заблокувала телефонний номер своєї матері, її бабуся (позивач) також не відповідає на дзвінки. Коли вона приїхала до доньки то та не виходила до неї хоча була вдома, ховалася. На думку ОСОБА_3 її донька поводить себе так тому що боїться реакції своєї бабусі, її несхвалення дій дитини направлених на нормальне спілкування з мамою. Відповідач вказувала, що вона не заперечує проти того щоб ОСОБА_9 жила із позивачами, однак заперечує проти задоволення їх позовних вимог, вважає їх безпідставними.

Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні підтримала позицію викладену у висновку органу опіки та піклування щодо відсутності підстав для задоволення позову. Однак вказувала, що без сумніву ОСОБА_9 прихильна до своїх дідуся та бабусі і хоче проживати разом з ними у м .Нова Одеса де у неї склалися міцні соціальні зв`язки, розрив з якими може негативно вплинути на її психоемоційний стан, особливо у ситуації коли вона зазнала і продовжує зазнавати страждань у зв`язку із смертю батька. Тяжкий емоційний стан дитини підтверджується тим що ще нещодавно при спілкуванні із представниками органу опіки піклування ОСОБА_9 вказувала що любить свою матір, а тепер заперечує це.

Вислухавши позиції сторін, висновок органу опіки та піклування та думку представника органу опіки та піклування, допитавши свідків, опитавши неповнолітню ОСОБА_30 , дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

У судовому засіданні було встановлено, що 26.09.2009 року в ВДРАЦС Новоодеського РУЮ Миколаївської області за актовим записом № 57 зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , який був розірваний рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 06.11.2015 року, що підтверджується копією рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області про розірвання шлюбу від 06.11.2015 року.

Від шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_10 мають доньку - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_5 , виданим відділом ДРАЦС Новоодеського РУЮ Миколаївської області від 17.02.2011 року.

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у них виник спір щодо місця проживання дитини.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області № 482/2192/15-ц від 20 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили 22.12.2016 року, місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було визначено з матір`ю ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Разом з тим, після набрання вищевказаним рішенням законної сили ОСОБА_9 продовжувала проживати разом з батьком ОСОБА_7 , дідусем і бабусею у м. Нова Одеса до вересня 2017 року, за домовленістю її батьків.

З вересня 2017 року ОСОБА_9 проживала разом з мамою у м. Миколаїв, де навчалася в ЗОШ №3, ЗОШ № НОМЕР_2 та музичній школі №1 ім. Римського.

У подальшому у зв`язку із службовою необхідністю яка виникла у відповідача, (навчання у навчальному центрі ЗСУ з 05.10.2019 року по 15.11.2019 року), після початку карантину спричиненого COVID 19 у зв`язку із переведенням шкіл на дистанційне навчання, та у зв`язку із передислокацією підрозділу у якому служить відповідач до м. Бердянськ Запорізької області у травні 2021 року, за домовленістю батьків ОСОБА_9 знову проживала разом із татом на його батьками.

У подальшому у зв`язку із переведенням відповідача до іншого підрозділу у м.Одеса, за бажанням доньки ОСОБА_9 і за домовленістю між її батьками, ОСОБА_9 знову проживати разом з татом і навчатися у Новоодеській ЗОШ №2

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 по всій території України було введено воєнний стан, в результаті чого батько дитини ОСОБА_9 був призваний 25.02.2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 та 12.05.2022 року переведений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

За домовленістю між батьками ОСОБА_9 , з метою убезпечення дитини, ОСОБА_2 вивіз Арину до Закарпатської області.

30.08.2022 року матір`ю дитини була видана заява засвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М., реєстровий № 1061 про надання згоди на тимчасову поїздку по території та за межі України до Чеської Республіки та інших країн-учасниць Шенгенської угоди, країн Євросоюзу малолітньої дочки ОСОБА_7 у супроводі ОСОБА_1 (бабусі) та ОСОБА_2 (дідуся). У результаті чого ОСОБА_9 разом з бабусею та дідусем тимчасово проживали в Чеській Республіці.

Після повернення до України, ОСОБА_9 продовжила проживати разом з бабусею та дідусем.

Вищевказані обставини не оспорювалися і визнаються обома сторонами.

Із вищевказаних обставин видно, що не зважаючи на рішення суду № 482/2192/15-ц від 20 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили 22.12.2016 року, батьки ОСОБА_9, залежно від обставин що виникали, гнучко визначали місце проживання дитини у певні періоди із урахуванням виниклих обставин, керуючись її безпекою як пріоритетом та із урахуванням думки своєї доньки, що цілком відповідає нормам ст. 160 СК України.

Довідки і характеристики (а.с.43, 51 -56) у цілому підтверджують вищевказані обставини, але разом з тим на думку суду не можуть свідчити про відсутність участі матері у житті дитини.

Згідно довідки дитячої музичної школи №1 Миколаївської Міської державної адміністрації №18 від 20.02.2024 року за час навчання у вказаному закладі (01.09.2019 року - 30.08.2021 року час проживання ОСОБА_9 із відповідачем) Арина вдома поступово навчилася працювати самостійно та досить якісно виконувала домашні завдання, набуло добрих знань. Мала гарний батьківський контроль.

Згідно довідки №45 від 21.08.2023 року виданої Дніпропетровським центром соціально-психологічної допомоги Дніпропетровської обласної ради, за результатами діагностування ОСОБА_31 зазнала психотравмуючого впливу у наслідок загибелі її батька. Дитина проявляє свідоме бажання проживати разом з бабусею та дідусем, емоційний зв`язок з матір`ю ОСОБА_3 у дитини деформований, матір викликає у дитини негативні емоції, ОСОБА_9 побоюється що матір забере її від бабусі та дідуся, з якими вона має міцний позитивний емоційний зв`язок. Примус до проживання з матір`ю ОСОБА_3 може викликати ретравматизацію у дівчинки.

Рекомендовано:

- ОСОБА_32 постійно перебувати в режимі емоційної стабільності, в безпечному середовищі, яке для неї на даний час знаходиться там де вона проживає з бабусею та дідусем;

- спілкування з матір`ю не повинно набувати риси психотравмуючих подій. Виховний процес повинен сприяти емоційному, когнітивному, особистому розвитку дитини та допомагати набувати корисні навички для подолання труднощів у подальшому дорослому житті;

- оскільки , на даний час, між матір`ю та дитиною існують деформовані стосунки, примус до сумісного проживання матері ОСОБА_3 та дитини ОСОБА_20 без згоди дівчинки може принести негативні наслідки для психологічного здоров`я дитини;

- для більш об`єктивної оцінки ситуації матері ОСОБА_3 рекомендовано пройти психологічне діагностування її стилю поведінки та психоемоційного стану.

Судом досліджено також скріншот переписки у менеджері на зміст якого позивачі вказують як переписку відповідача та ОСОБА_9, з наступним текстом переписки:

«- ОСОБА_33 , буду вирішувати де ти будеш жити і де ти будеш навчатися. Коли тобі виповнюється 18 років, тоді вже будеш вирішувати Ти. А зараз, буде так, як сказала Я. Або по хорошому, по мирному, і тоді ти будеш бачитися із бабою з дідом в любі вихідні, та любі канікули. Або, це буде через великі скандали, і суди, із поліцією, службою у справах дітей, та ЗСУ..

І якщо, ви всі, доведете мене до цього скандалу, то я приїду по формі, і заберу тебе. Це робиться дуже просто. Бо я є військовослужбовець і поважна людина. От тоді вже, ти точно не побачиш бабу із дідом. Будьте всі нормальними людьми, не доводьте мене до скандалів.

-Арінчику можеш мені щось написати».

Крім того досліджено досліджено аудіо записи надані відповідачем.

1)«Аудіо-повідомлення-Аріни» наступного змісту : «Коротше, мамулькін, завтра ж я знаю, що суд має бути, то хочу тобі сказать, ма, я хочу щоб бабушка і дєдушка були моїми опікунами, ну понятно що я тебе люблю, понятно що ціню, тра-та-та і так далі, нічого проти тебе не маю. Ну знаєш ще і з бубушкой говорила, мені так бабушка сказала, що якщо на першому чи якому там засіданні наприклад ти скажеш, що можна щоб дідусь і бабуся були моїми опікунами то тоді ти будеш до мене приїжджати, я буду до тебе приїжджати і суд не затягнеться і не буде так багато проблем. А якщо це буде тіпа ти зразу не скажеш, що можна щоб бабуся з дідусем були опікунами, то це на довго затягнеться мене мене треба буде на суди таскать і тоді поки не закінчиться це все я то я не буду до тебе приїжджати. Розумієш, ма, що полюбому ми якось виграєм суд. Як ти ж кажеш, ти ж мене любиш то щоб мене не тягать в суди то якщо можна з першого засідання сказати щоб бабушка з дєдушкой були опікунами та і все.»

2)«Аудіо запис» щодо якого відповідач вказувала, що це запис її розмови із позивачами та донькою. в ході якого відповідач спілкується з позивачами, за змістом якого особи спілкуються щодо тих сімейних обставин які між ними склалися, основною темою розмови є те, хто і яким чином оформить пенсію і інші виплати після загибелі ОСОБА_29 , хто і як буде цими виплатами розпоряджатися. У ході розмови особа 1 за голосом схожа на відповідача (і на яку відповідач вказує як на себе) вказує, що їй не потрібні виплати належні дитині після смерті її батька, звинувачує опонентів у тому що вони таким чином вплинули на її доньку, що та бажає і надалі жити з ними, вказує що хоча вона хоче щоб дитина жила з нею, але згодна прислухатися до думки доньки і щоб вона проживала з опонентами у цій розмові, а опоненти (особи які за голосами схожі на відповідачів, особа 2 та особа 3) наполягають на встановлені ними опіки над Ариною з тим щоб усі виплати залишилися у їх розпорядженні.

Так особа 1 схожа за голосом на позивача ОСОБА_1 говорить (часова мітка 27:57) «або ти відмовишся від опікунства, я тебе материнства не позбавляю, або буде гірше і ти пожалкуєш». У подальшому з часової мітки 30:00, яку відповідач вказувала як на подію в ході якої вона з донькою вийшла на вулицю, далі голоси 1 та 4 звучать розчулено, особа 1 питає «Арінчику, котику, ти бачиш що робиться? Ти розумієш що мені не потрібно…» на що особа 4 (дитячий голос) пошепки відповідає, «Я це розумію та хіба я можу з бабусею щось зробить чи що, от така вона є, ну як я їй можу щось зробить», коли особа 1 пропонує особі 4 «поїхали до мене, будеш до бабусі приїжджати» то особа 4 відповідає «я не хочу», на запитання «чого ти боїшся» особа 4 відповідає «я вже нічого не боюся» , далі особа 1 каже «я тобі бажаю лише найкращого, мені дуже прикро що так сталося з твоїм татом, але якщо ти залишишся то я тебе більше не побачу, баба ОСОБА_34 сказала щоб я сюди більше не приходила і що вона тебе мені більше не дасть », далі особа 4 «так є ж якийсь вихід із цієї ситуації"», особа 1 «Який вихід? Мені з чоловіком не треба гроші, ми самі купляємо квартиру, твої ці гроші залишаться, ти виростеш і ми тобі купимо чи квартиру чи будинок чи що ти захочеш, тебе треба буде вчити, я тільки хочу щоб ці гроші залишилися на тобі, вони мені не треба », особа 4 «ну а що я можу зробити, я хочу тут жити, я не хочу до тебе, у мене немає тяги до тієї Одеси, а дома…», у подальшому на запитання особи 1, особа 4 відповідає «я хочу тут жити і хочу з тобою бачитись». Далі особа 1 каже «Ти розумієш, що якщо ти залишишся то бабуся не дасть мені з тобою бачитись», на що особа 4 «да, її вогонь не слабіє» особа 1 «Що?» особа 4 «її вогонь не слабіє» повторює декілька раз, з`являється особа 2 «так закругляйтесь з розмовою, прощайся з мамою, я закриваю ворота і на тому все», далі особа 2 продовжує наполягати на своїй позиції, а особа 1 сперечається з нею. У подальшому особа 2 питає ймовірно особу 4 з різкою інтонацією «так рішай, що робиш, що робиш» та не відповідає, а особа 1 «не давіть на дитину» , у подальшому продовжується суперечка між особами 1 та 2, після нього розчулене спілкування особи 1 та 4.

Надаючи оцінку скріншоту переписки дитини з матір`ю, наданим представником позивачів та аудіо записам наданим відповідачем суд виходить з того, що відповідно до статті 100 Цивільного процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в цифровій формі, яка містить дані про обставини справи, що мають значення. Електронні докази можуть мати різну форму, в тому числі і електронного документа.

До електронних документів відносять графічні зображення, які можуть зберігатися на портативних пристроях, картках пам`яті чи в будь-якому іншому місці збереження даних (наприклад, у мережі Інтернет). Так, електронним доказом може бути інформація з переписки у чаті, на веб-сайті, електронний лист з поштового сервісу тощо. Для фіксування електронного доказу переважно робиться його електронна копія, яка часто має форму скріншота. Тобто скріншот - не оригінал документу, а лише форма фіксування електронного доказу. Отож, така копія має бути засвідчена електронним цифровим підписом особи, яка її подає. Також можна подавати роздрукований скріншот, як паперову копію електронного доказу - посвідчений підписом і з вказаною датою.

Разом з тим наданий стороною позивачі скрішншот не відповідає вищевказаним вимогам, зокрема з нього не можливо встановити дату переписки.

Також суд враховує Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням СБУ щодо офіційного тлумачення положення частини 3 статті 62 Конституції України №12 - рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, в якому зазначено наступне.

Згідно з ч. 1, 2 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Стаття 31 Конституції України гарантує кожному таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть встановлюватися лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.

Розглядаючи справу Конституційний суд узяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Законодавством не передбачено проведення, без попередження про здійснення запису телефонної розмови, аудіофіксування телефонних розмов, то такий аудіозапис не можна вважати таким, що отриманий в передбаченому законом процесуальному порядку.

Як наслідок цього суд не має процесуальної можливості встановити, дослідити і перевірити хто і коли здійснював цей аудіозапис, голоси яких осіб (дикторів) на ньому зафіксовано, чи не вносилися до нього будь-які зміни.

Здійснення звукового запису голосу особи без її згоди порушує право на охорону інтересів особи. Голос фізичної особи належить до прояву особистого характеру, що охороняється, його звуковий запис можна здійснювати або використовувати тільки з відома фізичної особи.

Відповідачем не надано суду доказів попередження та отримання згоди учасників розмови на здійснення її запису.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що надані відповідачем аудіо записи розмови, є недопустимими доказами, як такі, що отримані з порушенням прав і свобод людини і громадянина, гарантованих Конституцією України.

Крім того судом було допитано свідків.

Свідок ОСОБА_35 , розповів, що знає сім`ю ОСОБА_36 вже більше 10 років. З матір`ю дитини він зустрічався після смерті ОСОБА_28 , біля подвір`я будинку ОСОБА_37 , коли вона приїхала і хотіла поспілкуватися з дитиною і хотіла щоб дитина поїхала з нею додому. На що ОСОБА_9 не погоджувалася, відбулася сварка у предмет якої свідок не вникав. При цьому ОСОБА_9 навіть відмовилася вийти на вулицю до матері. Після цього ОСОБА_1 вийшла і запросила відповідача до двору та у будинок і відповідач заночувала в домі позивачів, де спілкувалася з позивачами та донькою.

Також свідок пояснив, що він довгий час товаришував з ОСОБА_38 , спілкувався також з його донькою. Зі слів ОСОБА_9 , її матір телефонувала їй та писала, намагалася змусити ОСОБА_9 приїхати до неї, при цьому погрожувала вжити заходів щодо цього.

Свідок також вказав, що відповідач не приділяла ОСОБА_9 належної уваги, вона більшість часу була саме з батьком та його родиною.

Крім того розповів що на даний час ОСОБА_9 відмовляється спілкуватися з матір`ю у будь-якій формі.

На похороні ОСОБА_29 , відповідач хотіла обійняти ОСОБА_9 , але та у свою чергу не приймала такого прояву від матері.

Свідок ОСОБА_39 розповів, що він добре знає сім`ю ОСОБА_37 , вони проживають по сусідству і син свідка дружив з ОСОБА_38 .

ОСОБА_9 була дуже прив`язана до батька. Коли між ОСОБА_29 та ОСОБА_25 дійшло до розірвання шлюбу то сімя ОСОБА_29 і його батьки хотіли щоб дитина залишилася з ними, цього ж хотіла і ОСОБА_9 .

Одного разу відповідач приїхала із забрала ОСОБА_9 із навчального закладу до свого місця проживання в Одесі, не попередивши про це батька.

Також свідок пояснив, що були періоди часу у які ОСОБА_9 проживала разом з матір`ю.

Зі слів ОСОБА_28 свідку відомо, що ОСОБА_29 платив ОСОБА_25 аліменти навіть у той час коли дитина жила з ним, відповідач не приймала участі у вихованні та утриманні дитини у той час як ОСОБА_9 проживала з ним. Також свідок чув від ОСОБА_29 , що ОСОБА_9 не хотіла спілкуватися з матір`ю.

Свідок ОСОБА_40 розповіла, давно знає сім`ю ОСОБА_37 , ОСОБА_9 знає від ОСОБА_41 . За весь час бачила ОСОБА_9 лише з її батьком ОСОБА_29 та його батьками. Зі слів ОСОБА_9 речі їй купували батько, тітка та бабуся. Зі слів ОСОБА_9 матір їй не телефонує.

На уточнююче питання свідок пояснила, що вона особисто не знає чи приймає матір участь в утриманні дитини, а лише зі слів ОСОБА_9 , її дідуся та бабусі.

Чи приїздить відповідач до доньки вона не знає оскільки особисто не бачила, останній раз бачила як відповідач приїздила на похорон ОСОБА_29 .

Також на питання позивача, свідок пояснила що після рішення суду про визначення місця проживання дитини із відповідачем та не забрала дитину.

Свідок ОСОБА_42 пояснила, що добре знає сім`ю позивачів. З народження ОСОБА_9 більшою мірою була з батьком, бабусею. Відповідач проживала з ОСОБА_38 під час їх перебування у шлюбі на протязі близько 4-5років. Після розірвання шлюбу ОСОБА_9 залишилася проживати з батьком. За час проживання ОСОБА_9 з батьком відповідач її відвідувала, але не часто. Бувало таке що мати забирала дитину до місця свого проживання, але не на тривалий час. Під час проживання ОСОБА_9 із матір`ю ОСОБА_29 забирав доньку до себе на вихідні дні. З початку епідемії COVID-19 і по теперішній час ОСОБА_9 проживає з дідусем і бабусею.

Щодо утримання ОСОБА_9 , свідку відомо лише, що цим займалися її батько та його рідня, їй це відомо лише зі слів родини позивачів та ОСОБА_9.

ОСОБА_9 їздила на відпочинок з батьком, чи їздила на відпочинок з мамою, свідку не відомо.

Дитина щодо якої вирішується спір, ОСОБА_7 будучи опитана у судовому засіданні пояснила, що на даний час вона проживає разом з дідусем та бабусею (позивачами) за адресою АДРЕСА_1 . Навчається у Новоодеському ліцеї №2 у м. Нова Одеса, закінчила 7 клас. Її мама близько останніх двох років проживає у місті Одеса де проходить військову службу, до цього проживала у м.Миколаїв. З 1 по 3 клас вона проживала з мамою у м.Миколаєві. Арина зазначила, що їй більше подобається жити у м. Нова Одеса, оскільки тут її дідусь і бабуся, школа, друзі. З мамою вона проживати не хоче, оскільки з нею їй погано, оскільки мама обмежувала її спілкування із татом, дідусем і бабусею, залишала її саму вдома. Розповіла що був випадок коли їй треба було виконати шкільні домашні завдання і просила маму допомогти їй виконати, а мама навпаки не допомагала, а знімала на камеру як вона плаче і висміювала її за це. Тому ОСОБА_9 телефонувала бабусі щоб та їй допомогла і бабуся допомагала. За час проживання з татом, дідусем і бабусею, ОСОБА_9 їздила до мами лише один раз і вона поїхала лише тому що її заставив тато, який мотивуючи це тим що коли ОСОБА_9 жила із мамою то він її забирав час від часу до себе і тепер вона має поїхати і побути з мамою.

У листопаді 2023 року мама забрала її до м.Одеса по дорозі зі школи, запросила сісти до машини і поїхала. У дорозі ОСОБА_9 дуже хвилювалася і їй стало погано і мама пропонувала їй якість пігулки щоб заспокоїти. Коли на прохання ОСОБА_9 при відкрили вікно, то вона почала показувати різні знаки іншим учасникам дорожнього руху щоб їй допомогли, але чоловік її мами знову підняв скло і прищемив їй руку.

Умови проживання у м. Миколаєві були нормальні, не такі як вдома у м. Нова Одеса, але в м. Одеса було погано, там не було для неї ліжка і вона спала на матраці, а мама з чоловіком на ліжку. Житловий простір був обмежений, було навіть важко приватно передягнутися.

Коли мама зі своїм чоловіком пішли на роботу і ОСОБА_9 залишилася одна, то вона телефонувала бабусі і дідусю щоб вони її забрали, але вона вказали щоб вона трохи почекала поки вирішиться це питання і якщо вони її заберуть то будуть проблеми. ОСОБА_9 вимкнула мобільний телефон, вийшла з дому і пішла на зупинку маршрутних таксі що їдуть у м. Миколаїв сіла у маршрутне таксі і поїхала додому. Коли була вже с.Коблеве то увімкнула телефон і зателефонувала дідусю щоб він зустрів її на пушкінському кільці у м. Миколаїв і побачила що від мами багато пропущених дзвінків. Коли вже була у м.Миколаїв і зустрілася з дідусем, то він сказав їй щоб вона зателефонувала мамі оскільки та буде переживати, ОСОБА_9 зателефонувала мамі, у розмові з мамою зрозуміла що та не знає шо ОСОБА_9 поїхала з міста Одеса, хоча на той час вона вже давно мала бути вдома.

Зараз мама їй не телефонує тому що ОСОБА_9 заблокувала її номер в телефоні.

На запитання головуючого, чи любить ОСОБА_9 свою маму, дитина відповіла що почуття любові до матері у неї пропало через вчинки матері і вона думає що мама її теж не любить.

Арина розповіла також про окремі випадки застосування мамою щодо неї фізичного насильства.

ОСОБА_9 пояснила, що мама привозила їй гостинці і подарунки саме після того як між дідусем і бабусею та мамою виник спір щодо опіки.

З мамою в останнє бачилася взимку.

Арина пояснила, що на її думку дідусь і бабуся звернулися до суду із позовом тому що мама затягує із виготовленням Арині закордонного паспорту, а дідусь і бабуся будучи її законними представниками могли б вирішувати усі питання які потребують участі законного представника дитини.

Дідусь і бабуся запрошували маму до себе додому і намагалися запропонувати їй якесь компромісне рішення, але мама не погодилася.

Дідусь і бабуся не налаштовували її проти мами і не могли б цього зробити.

Арина пояснила, що мама сама налаштувала її проти себе своєю поведінкою, зокрема погрозами за брати її до себе.

Дослідивши вищевказані докази, вирішуючи спір по суті суд виходить із наступного.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини 11.07.2017 у справі «М.С. проти України» виніс рішення де визначив поняття «інтереси дитини», їх місце у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ч.2, ч.3 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною 4 ст.155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Разом з тим доказів порушення відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо доньки, які б стали підставою для притягнення її до відповідальності (зокрема за ст. 184 КУпАП, суду не надано.

Щодо позовної вимоги відповідачів про відібрання дитини без позбавлення відповідача батьківських прав.

Законом передбачено (ст. 170 СК України) передбачено, що:

суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків.

У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав.

З таким позовом до суду має право звернутися прокурор.

Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Положення частин першої - третьої цієї статті застосовуються до відібрання дитини від інших осіб, з якими вона проживає.

Частини 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу (до яких відсилає ч.1 ст. 170 СК України) передбачають наступні випадки:

батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

жорстоко поводяться з дитиною;

є хронічними алкоголіками або наркоманами;

вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Таким чином відібрання дітей від батьків або одного з них без позбавлення батьківських прав має бути наслідком невиконання батьківських обов`язків або їх неналежного виконання, а також можливе в інших випадках, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я та морального виховання.

Жодна із цих підстав, у ході судового розгляду не знайшла належного підтвердження належними та допустимими доказами.

У ході судового розгляду встановлено, що відповідач має складні взаємини із своєю донькою ОСОБА_43 , емоційний зв`язок з матір`ю ОСОБА_3 у дитини деформований, а із дідусем та бабусею дівчинка має міцний позитивний емоційний зв`язок. Арина переживає складний етап свого життя, що пов`язаний із втратою батька з яким у неї був міцний емоційний зв`язок.

Психологи не рекомендують у цей час змінювати місце проживання ОСОБА_9, силувати її до проживання із матір`ю, з цим погоджувалася і представник органу опіки та піклування.

Разом з тим психологи рекомендують здорове спілкування дитини та матері та вжиття заходів, що сприятимуть подоланню кризи стосунків, що виникла між ними.

Суд погоджується із думкою представника органу опіки піклування, що у той час коли відносини матері і доньки зазнали негативного впливу, задоволення позову про відібрання дитини і встановлення над нею опіки дідуся і бабусі, може завдати остаточного руйнівного впливу стосункам матері і дитини та шкоди інтересам дитини.

Так, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: 1) у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; 2) у найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному середовищі, що не є неблагополучним (пункти 78, 100 рішення ЄСПЛ у справі «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09).

Такий алгоритм має бути врахований при вирішенні питання про відібрання дитини з огляду на норми частини третьої статті 163 СК України, у тому числі у спорі між одним з батьків дитини та бабусею чи дідусем, в яких дитина проживала довгий час, оскільки взаємини між дідом/бабою та онуками, які спільно проживають тривалий час, підпадають під дію статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Вирішення питання про відібрання дитини у відповідача (матері), як і вирішення питання про неможливість відібрання дитини на користь позивачів (дідуся та бабусі) становить втручання у право кожної зі сторін у справі на повагу до їхнього сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно (а) здійснено згідно із законом, (б) відповідає одній чи кільком законним цілям, що визначені пунктом 2 статті 8 Конвенції, (в) є необхідними у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей.

Як вже було вказано вище судом не становлено обставин які б достовірно свідчили про наявність законних підстав для відібрання дитини у матері.

Закон закріплює переважне право батьків на проживання разом з малолітньою дитиною, але закон допускає і випадок, що батькам може бути відмовлено в цьому, якщо це буде суперечити інтересам дитини.

На питання, чи відповідає втручання у право однієї зі сторін цілям, про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції, суд також не знаходить позитивної відповіді.

Визначаючи, чи буде захід із втручання у право однієї зі сторін необхідним у демократичному суспільстві, суд, беручи до уваги справу в цілому, має розглядати підстави, наведені для виправдання застосування заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме ретельної оцінки низки факторів, і залежно від обставин справи вони можуть відрізнятися.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері. Найкраще забезпечення інтересів дитини - це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини у конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти наступним порядком: 1) з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими; 2) з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту.

Возз`єднання дитини з біологічними батьками є важливим позитивним обов`язком держави, і право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя. Право батьків на проживання з його малолітньою дитиною має бути захищене, й у правовідносинах, що складаються між матірь і дитиною, бабусею/ дідусем і дитиною, він має переважне право на проживання з дитиною.

Разом з тим, на думку суду, що підкріплена думкою психологів та представника органу опіки та піклування, зміна місця проживання ОСОБА_9 у даний час може завдати їй шкоди у наслідок віддалення від людей з якими вона має міцний емоційний зв`язок (позивачів), розриву соціальних зв`язків за місцем її проживання.

Крім того та обставина, що малолітня ОСОБА_19 вже тривалий час проживає з позивачами не перешкоджає можливості активної участі матері у житті своєї доньки, її утриманні, а також свідчить про те що відібрання дитини у матері не матиме практичного сенсу, оскільки вона і так вже тривалий час не проживає з нею.

Суд враховує, що Арина висловила думку за якою хоче продовжувати жити позивачами, а відповідач хоча і хоче щоб донька жила з нею, але йде на поступки враховуючи думку своєї доньки і не заявляє принципової позиції проти проживання доньки з відповідачами.

Суд констатує, що трискладовий тест на пропорційність такого втручання у сімейне життя як відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, у обставинах що склалися - не пройдено, а відтак у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

На думку суду «статус кво» що склався, за яким відповідач не обмежена у батьківських правах, але дитина проживає з дідусем і бабусею, є єдиним розумним виходом без втручання у сімейне життя сторін і дитини і без завдання шкоди інтересам ОСОБА_9.

Суд звертає увагу, що у разі створення відповідачу перешкод в участі у житті доньки збоку позивачів, відповідач матиме підстави реалізувати своє право на відібрання дитини у дідуся і бабусі. А дідусь і бабуся, у свою чергу можуть реалізувати своє право на позбавлення відповідача батьківських прав у разі доведення її дійсного ухилення від виконання батьківських обов`язків, якщо вони не створюватимуть цьому перешкод і не потуратимуть поведінці дитини направленій на це (уникнення спілкування з матір`ю, відмови у прийнятті участі матері у житті доньки у інших формах, тощо)

Суд звертає увагу, що із виступів сторін, їх заяв по суті інших обставин які стали відомі суду в ході розгляду справи, може скластися враження, що спір що розглядається виник із спору щодо розпорядження грошовими коштами які належать до виплати як пенсія та одноразова допомога за загибель батька ОСОБА_9, який будучи військовослужбовцем загинув у бою відбиваючи агресію російської федерації.

На думку суду таке відношення до прав та інтересів дитини є не припустимим. Ніякі кошти не вартують того, щоб завдати шкоди інтересам дитини які полягають у тому що вона має жити і розвиватися у сім`ї, зберігаючи і примножуючи здорові зв`язки із своїми рідними.

Суд закликає сторони, прислухатися голосу розуму, діяти добросовісно на користь інтересам дитини, які зокрема полягають у зміцненні її зв`язку із матір`ю і не розриванні її зв`язку із дідусем та бабусею одночасно.

Щодо позовної вимоги про встановлення опіки над дитиною.

Згідно ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно ст. 244 СК України, опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.

Згідно ч.1 ст. 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу.

Статтею 61 ЦК України визначено, що орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу

Ч.1 та 2 ст.60 ЦК України передбачає встановлення судом опіки над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначення опікуна за поданням органу опіки та піклування, а також встановлення піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначення піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

Також згідно ч.3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Вищенаведені норми закону дають підстави для висновку, що призначення опікуна не можливе без подання уповноваженого органу опіки та піклування, тобто вирішення цього питання відноситься до дискреційний повноважень органу опіки та піклування.

Зважаючи на позицію органу опіки та піклування щодо предмету спору (з якою погоджується суд), що і є підставою відсутності вмотивованого подання органу опіки та піклування про встановлення опіки і призначення відповідачів опікунами над малолітньою ОСОБА_43 , а також на висновки суду щодо обґрунтованості позовної вимоги про відібрання дитини у відповідача без позбавлення батьківських прав, суд приходить до висновку що у задоволенні позову у частині встановлення опіки та призначення опікунів теж слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 242 ЦК України, ч. 2 ст. 59 ЦПК України, права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом.

З огляду на висновки суду щодо двох попередніх позовних вимог, те що відповідачі не входять до кола осіб які уповноважені на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на неповнолітню ОСОБА_30 у задоволенні цієї позовної вимоги теж слід відмовити.

Така позовна вимога могла бути задоволена лише за умови призначення позивачів опікунами дитини.

У разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивачів (ст. 141 ЦПК України).

За таких обставин, керуючись ст.268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Новоодеська міська рада Миколаївського району Миколаївської області як орган опіки та піклування, про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та встановлення опіки над малолітньою дитиною - відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивачів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвали суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 14.06.2024 року.

Головуючий суддя: С.А.Сергієнко