Провадження № 22-ц/801/1337/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 рокуСправа № 127/38615/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Куленко О.В.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інвестохіллс Хеліантус»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Грабовенська Тетяна Анатоліївна,

розглянув цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Грабовенська Тетяна Анатоліївна, про визнання правочину недійсним за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" адвоката Курінного Сергія Юрійовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2024 року, ухваленого місцевим судом під головуванням судді Антонюка В.В., дата складення повного тексту рішення 12 квітня 2024 року,

встановив:

В грудні 2023 року Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інвестохіллс Хеліантус» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Грабовенська Тетяна Анатоліївна, про визнання правочину недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 червня 2008 року між ТОВ «Євротехнобуд» (надалі - Позичальник/Боржник) та АКБ «Форум», що згодом перейменовано на ПАТ «БАНК ФОРУМ» (надалі - Банк/Кредитор) укладено Кредитний договір № 0026/08/20-Kfv в іноземній валюті (надалі - Кредитний договір). Згідно умов вказаного договору, Банк надає Позичальнику кредит на придбання штукатурного обладнання у сумі 43 200,00 (сорок три тисячі двісті) доларів США. Кредитні кошти надаються строком по 17 червня 2011 року. За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 14% річних. У випадку невиконання пункту 3.3.12 за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 19% річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 20 червня 2008 року року між Банком та ОСОБА_1 (надалі Поручитель) укладено Договір поруки.

Згідно змісту п. 1.1. Договору поруки Поручитель ОСОБА_1 , поручається перед Кредитором за виконання ТОВ «Євротехнобуд» зобов`язань за кредитним договором №0026/08/20-Kfv від 20 червня 2008 року, який було укладено між Кредитором та Боржником, у повному обсязі, за умовами якого Боржник зобов`язаний повернути Кредиторові кредитні кошти в розмірі 43 200,00 (сорок три тисячі двісті) доларів США, з кінцевим терміном повернення 17 червня 2011 року, сплачувати нараховані проценти за користування кредитними коштами з розрахунку 14% річних і можливі неустойки у розмірах та у випадках, передбачених Кредитним договором.

У зв`язку з невиконанням умов Кредитного договору та Договору поруки, ПАТ «БАНК ФОРУМ» звернулося до Ленінського районного суду м. Вінниці з позовною заявою про стягнення з ТОВ «Євротехнобуд» та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 19 травня 2010 року у справі № 2-2276/10 задоволено позов ПАТ «Банк Форум» про солідарне стягнення з ТОВ «Євротехнобуд» та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №0026/08/20-Kfv від 20 червня 2008 року, в сумі 30 570,22 дол. США, що станом на 02 березня 2010 року, за офіційним курсом НБУ еквівалентно 244 256,06 грн. та заборгованості по кредиту у виді штрафних санкцій в розмірі 4 731,63 дол. США, що станом на 02 березня 2010 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 37 805,72 грн., а також стягнуто судовий збір в сумі 1 700 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 гривень.

04 червня 2018 року, на виконання судового рішення, Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист №2-2276/10 щодо стягнення з ОСОБА_1 , вказаної заборгованості.

29 жовтня 2020 року було відкрито виконавче провадження № 63397160, де боржник - ОСОБА_1 , стягувач - ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста", яке згодом було завершене, у зв`язку з відсутністю майна боржника, на яке може бути зверненене стягнення.

Позивач зазначає, що в липні 2023 року, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, стало відомо, що після прийняття 19 травня 2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці рішення у справі №2-2276/10 про солідарне стягнення заборгованості з боржника ТОВ «Євротехнобуд» та поручителя ОСОБА_1 , поручитель 14 серпня 2010 року на підставі договору купівлі-продажу відчужив своє нерухоме майно на користь ОСОБА_2 , а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа (кв.м): 80,6.

Про укладення даного договору, Поручитель ні ПАТ «Банк Форум», ні інших його кредиторів-правонаступників Банка, не повідомляв.

Позивач вважає, що вказані дії Відповідача підпадають під ознаки фраудаторності.

06 вересня 2023 року Вінницьким міськрайонним судом Вінницької області замінено стягувача у справі № 2-2276/10 на його правонаступника - АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус».

Позивач вважає, що ОСОБА_1 здійснив неправомірну поведінку щодо Кредитора, відчуживши вище вказане нерухоме майно, за рахунок якого можливо було задовольнити вимоги нового кредитора по поверненню простроченої заборгованості, та є наявні підстави для висновку щодо недійсності спірного Договору купівліпродажу.

Вказані обставини стали підставою для звернення Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" до суду із цим позовом, в якому вони просили визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Грабовенською Тетяною Анатоліївною, 30 липня 2010 року та зареєстрований за № 98.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2024 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Грабовенська Тетяна Анатоліївна, про визнання правочину недійсним відмовлено.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2024 року мотивоване тим, що відповідач ОСОБА_1 здійснив неправомірну поведінку щодо Кредитора, відчуживши спірне нерухоме майно, за рахунок якого можливо було задовольнити вимоги нового кредитора по поверненню простроченої заборгованості, і такий правочин в силу вказаних вище норм є недійсним, однак позивач пропустив трирічний строк звернення до суду із цим позовом, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник позивача Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" адвокат Курінний Сергій Юрійович подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Здійснити розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на переконання заявника, суд прийшов до вірного висновку про наявність ознак фраудаторного правочину проте помилкового вказав на пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду із позовом. Вважає, що висновки місцевого суду про відсутність обов`язкового клопотання про поновлення строків позовної давності не відповідає чинному законодавству України. Водночас зазначають, що 25 січня 2024 року стороною позивача подавались заперечення щодо застосування строку позовної давності, в яких просили визнати поважними причини пропуску такого строку, в разі якщо суд прийде до висновків про їх застосування. Поряд з цим вважають, що строк позовної давності не був пропущений, оскільки відповідач не повідомляв Банк та його правонаступників про відчуження своєї квартири, а позивач в свою чергу дізнався про укладений договір купівлі-продажу лише в липні 2023 року після перевірки інформації в Державному реєстрі. Зазначають, що отримання розширеного витягу із зазначеною інформацією щодо відчуження нерухомого майна, юридичним та фізичним особам не вбачається за можливе. Вважають, що позивачем пропущено строк позовної давності з поважних причин.

20 травня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Путіліна Є.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив аргументи викладені в ній вказавши, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про застосування строків позовної давності.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 20 червня 2008 року між ТОВ «Євротехнобуд» (надалі - Позичальник/Боржник) та АКБ «Форум», що згодом перейменовано на ПАТ«БАНК ФОРУМ» (надалі - Банк/Кредитор) укладено Кредитний договір № 0026/08/20-Kfv в іноземній валюті (надалі - Кредитний договір). Відповідно до умов зазначеного договору, Банк надає Позичальнику кредит на придбання штукатурного обладнання на суму 43 200,00 (сорок три тисячі двісті) доларів США. Кредитні кошти надаються строком по 17 червня 2011 року. За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 14% річних. Договором також передбачено, що у випадку невиконання пункту 3.3.12 за користування кредитними коштами, встановлюється плата в розмірі 19% річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 20 червня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 , укладено Договір поруки.

Згідно змісту п. 1.1. Договору поруки Поручитель поручається перед Кредитором за виконання ТОВ «Євротехнобуд» зобов`язань за кредитним договором №0026/08/20-Kfv від 20 червня 2008 року, який було укладено між Кредитором та Боржником, у повному обсязі, за умовами якого Боржник зобов`язаний повернути Кредиторові кредитні кошти в розмірі 43 200,00 (сорок три тисячі двісті) доларів США, з кінцевим терміном повернення 17 червня 2011 року, сплачувати нараховані проценти за користування кредитними коштами з розрахунку 14% річних і можливі неустойки у розмірах та у випадках, передбачених Кредитним договором.

У зв`язку з невиконанням умов Кредитного договору та Договору поруки, ПАТ «БАНК ФОРУМ» звернулося до Ленінського районного суду м. Вінниці з позовною заявою про стягнення з ТОВ «Євротехнобуд» та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 19 травня 2010 року у справі № 2-2276/10 задоволено позов ПАТ «Банк Форум» про солідарне стягнення з ТОВ «Євротехнобуд» та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №0026/08/20-Kfv від 20 червня 2008 року в сумі 30 570,22 дол. США, що станом на 02 березня 2010 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 244 256,06 грн. та заборгованість по кредиту у вигляді штрафних санкцій в розмірі 4 731,63 дол. США, що станом на 02 березня 2010 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 37 805,72 грн., а також стягнути судовий збір в сумі 1 700 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 гривень.

27 серпня 2019 року у справі № 127/2-2276/10 замінено сторону виконавчого провадження - стягувача ПАТ «Банк Форум» на ТОВ «ФК «Веста» у виконавчому провадженні по виконанню заочного рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 19 травня 2010 року по цивільній справі №2-2276/10 про стягнення з ОСОБА_1 , та ТОВ «Євротехнобуд» на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості.

06 вересня 2023 року Вінницьким міським судом Вінницької області замінено стягувача у справі № 2-2276/10 на правонаступника АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус».

14 серпня 2010 року на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Грабовенською Т.А. від 30 липня 2010 року та зареєстрованого за №987, ОСОБА_1 , відчужив на користь ОСОБА_2 , квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа (кв.м): 80,6.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

31 липня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 712/15231/17, провадження № 61-42614св18 досліджував питання фраудаторних правочинів (правочини, що вчинено боржником на шкоду кредиторам).

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

У постановах від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14-ц, від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц Верховний Суд України здійснив розширювальне тлумачення ст. 234 Цивільного кодексу України і кваліфікував договір, укладений з метою уникнути виконання грошового зобов`язання, як фіктивний.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) підтримала зазначені висновки.

За висновками Верховного Суду, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

У постанові від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18 Верховний Суд зазначив, що правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Поручитель, який став солідарним боржником у зв`язку з невиконанням позичальником свого обов`язку у кредитному зобов`язанні, що виникло первинно з його волі та згідно з його бажанням, не є абсолютно вільним у обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, у якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами (висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі №405/1820/17).

Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом направленим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.

При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

З конструкції ч. 3 ст. 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17).

З огляду на правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (Правова позиція Верховного суду України у справі № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, постанова Великої Палати Верховний Суду від 18 квітня 2018 року по справі № 439/212/14-цІ14-75цс18, постанови Верховного Суду від 18 липня 2018 року по справі № 750/2728/16-ц, провадження № 61-8888св18, від 04 липня 2018 року по справі № 462/4611/13-ц, провадження № 61-6130св18).

Відчуження вказаного об`єкту нерухомого майна відбулося після прийняття рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 19 травня 2010 року у справі №2-2276/10 про солідарне стягнення заборгованості з боржника ТОВ «Євротехнобуд» та поручителя ОСОБА_1 .

З огляду на викладені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що відповідач ОСОБА_1 здійснив неправомірну поведінку щодо кредитора, відчуживши вище вказане нерухоме майно, за рахунок якого можливо було задовольнити вимоги нового кредитора по поверненню простроченої заборгованості, і такий правочин в силу вказаних вище норм є недійсним.

Натомість суд попередньої інстанції підставою для відмови у задоволенні позовних вимог зазначив обставини пропуску позивачем позовної давності, а також факт подання стороною відповідача заяви про застосування наслідків пропуску вказаного строку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Згідно з статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», наведених у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого положеннями ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Так, у січні 2024 року відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якій також просила застосувати строк позовної давності.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

При вирішенні заяви відповідача про застосування позовної давності суд першої інстанції підставно керувався тим, що про порушення свого права кредитор міг довідатись ще у 2010 році, тобто після укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу, а з даним позовом правонаступник кредитора звернувся до суду більше ніж через 13 років з цього часу, що свідчить про порушення ним вказаного строку та наявність правових підстав для відмови у позові.

Водночас суд правильно урахував і те, що позивач, окрім посилань на перехід права вимоги у 2023 році, інших обґрунтованих заперечень на заяву відповідача щодо застосування строку позовної давності суду не навів. Разом із тим суд апеляційної інстанції підставно вказав на те, що заміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України).

Таким чином, оскільки банк як первісний кредитор дізналося про порушення свого права після відчуження відповідачем спірного нерухомого майна у 2010 році, а позивач як правонаступник кредитора звернувся до суду із цим позовом у грудні 2023 року, тобто поза межами позовної давності, про застосування якої підставно заявила відповідач, суд попередньої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку із спливом позовної давності.

Такі ж висновки застосовані до аналогічних обставин в постанові Верховного Суду від 22 травня 2024 року в справі № 369/6975/21 (провадження № 61-1703св24) та від 06 квітня 2022 року в справі № 757/46058/20-ц (провадження № 61-11908св21).

Доводи апеляційної скарги про те, що отримання розширеного витягу із зазначеною інформацією щодо відчуження нерухомого майна, юридичним та фізичним особам не вбачається за можливе не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені будь-якими належними, допустимими та достатніми доказами такої неможливості.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр власності на нерухоме майно, Державний реєстр Іпотек, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна почав працювати з 01 січня 2013 року, а отже з вказаної дати первісний кредитор мав можливість дізнатись про порушення свого права.

Покликання на те, що позивачем пропущено строк позовної давності з поважних причин є неспроможними та спростовуються вищевикладеними висновками суду попередньої інстанції, які перевірені та підтверджені колегією суддів.

Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" адвоката Курінного Сергія Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало