ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/12725/24

Провадження № 22-ц/4820/1925/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представниці позивачів ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький про визнання права власності на квартиру за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 6 серпня 2024 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог і процесуальні дії суду

У травні 2024 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький (далі КЕВ) про визнання права власності на квартиру.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зазначили, що вони як спадкоємці прийняли спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 рідної сестри ОСОБА_4 . На момент смерті ОСОБА_4 проживала у квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 29,1 кв.м (далі квартира). За життя ОСОБА_4 розпочала процес приватизації квартири, але у зв`язку зі смертю не закінчила його. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 травня 2022 року у справі №686/25454/21 визнано за позивачами в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 право на закінчення приватизації квартири в рівних частках за кожним. На виконання цього рішення позивачі звернулися до КЕВ як органу приватизації з відповідною заявою про приватизацію квартири (до заяви були додані всі необхідні документи), однак відповідач відмовився передати їм квартиру у власність. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2023 року у справі №686/11601/23, зміненим постановою Хмельницького апеляційного суду від 26 березня 2024 року зобов`язано КЕВ розглянути заяву позивачів щодо передачі їм у власність квартири та вжити визначених законодавством заходів щодо її приватизації. Натомість КЕВ не передав позивачам правовстановлюючі документи на квартиру, а скерував їх до Хмельницького бюро технічної інвентаризації (далі БТІ) за цими документами.

За таких обставин ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просили суд визнати за ними право власності на частину квартири за кожним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 6 серпня 2024 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на частину квартири.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на частину квартири.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 серпня 2024 року заяву представника позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з КЕВ на користь ОСОБА_6 6 000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 1 538 грн сплаченого судового збору.

Стягнуто з КЕВ на користь ОСОБА_3 4 000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 1 538 грн сплаченого судового збору.

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Суд керувався тим, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 правомірно набули право власності на квартиру в порядку приватизації державного житлового фонду, однак вони позбавлені можливості провести державну реєстрацію права власності на неї через відмову КЕВ передати їм квартиру у власність.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції керувався тим, що у зв`язку з розглядом справи ОСОБА_2 і ОСОБА_3 понесли обґрунтовані витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 538 грн кожний. Оскільки позов задоволено, то ці витрати слід покласти на відповідача. Крім того, позивачі понесли витрати на професійну правничу допомогу ( ОСОБА_2 12 000 грн, ОСОБА_3 9 000 грн.), які з урахуванням принципів розумності та співмірності слід присудити з КЕВ у розмірі 6 000 грн на користь ОСОБА_2 і 4 000 грн на користь ОСОБА_3 .

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі КЕВ просить скасувати основне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що КЕВ прийняв рішення про передачу квартири у власність відповідачів і передав документи БТІ для реєстрації права власності, внаслідок чого позов останніх є безпідставним. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не врахував норми чинного законодавства, не обрав правильно спосіб захисту порушеного права, не залучив БТІ до участі у справі як третю особу та дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на його законність та обґрунтованість.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

КЕВ не оскаржує додаткове рішення суду першої інстанції, а тому згідно зі статтею 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) в апеляційному порядку це рішення суду не переглядається.

Щодо розгляду справи апеляційним судом за відсутності відповідача

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, пункт 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є перешкодою для розгляду справи.

Ухвалою від 1 жовтня 2024 року справу призначено до розгляду в апеляційному суді на 12 листопада 2024 року о 10 годині.

3 жовтня 2024 року КЕВ отримав судову повістку про виклик у судове засідання до електронного кабінету користувача підсистеми «Електронний суд», про що свідчить довідка про доставку електронного документа (а.с. 210), тобто відповідач повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді.

В день судового засідання (12 листопада 2024 року) КЕВ звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про відкладення розгляду справи посилаючись на зайнятість свого представника в іншій справі. Водночас представник КЕВ не зявився в судове засідання.

Оскільки поважність причини неявки представника КЕВ у судове засідання не встановлена, а відповідач реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, то, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу в даному судовому засіданні.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною першою статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасницю судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є спадкоємцями ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Житловий будинок АДРЕСА_2 , що знаходиться на території військового містечка № НОМЕР_1 , перебуває на балансі КЕВ.

За життя ОСОБА_4 проживала у квартирі, розпочала та не завершила процес її приватизації.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 травня 2022 року у справі №686/25454/21 визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 право на закінчення приватизації квартири в рівних частках за кожним.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2023 року у справі №686/11601/23, зміненим постановою Хмельницького апеляційного суду від 26 березня 2024 року, визнано протиправною бездіяльність КЕВ, яка полягає у неприйнятті рішення про безоплатну передачу квартири у порядку приватизації ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у рівних частках кожному. Зобов`язано КЕВ розглянути заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_2 щодо передачі їм у власність квартири та вжити визначених законодавством заходів щодо її приватизації.

На виконання цих рішень суду ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулися до КЕВ як органу приватизації з належно оформленою заявою про приватизацію квартири. Наразі КЕВ не передало позивачам квартиру у приватну власність.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статті 328 ЦК України, згідно яких право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В силу статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року №2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон №2482-ХІІ).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Із положень пункту 1 статті 2 Закону №2482-ХІІ слідує, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Приватизація здійснюється, зокрема, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю (частина перша статті 3 Закону №2482-ХІІ).

В силу статті 8 Закону №2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Відповідно до пунктів 17, 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлового-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за №109/17404; далі Положення), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2.

Громадянин подає до органів приватизації такі документи:

заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;

копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним;

копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо);

довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі;

технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок;

копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку;

документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;

копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності);

заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.

За змістом статей 4, 5 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов`язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно, що знаходиться на території України, у тому числі на житлові приміщення (квартири).

Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Із положень ст. 5 ЦПК України слідує, що застосований судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності та законності.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону та на власний розсуд.

Підставами набуття права власності є передбачені законом юридичні факти, за наявності яких особа набуває майно, стає його власником. За своєю правовою природою набуття права власності це певний юридичний склад, із яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певний об`єкт.

Закон встановлює способи захисту права власності, одним із яких є визнання права власності у судовому порядку.

Застосування такого способу захисту не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для визнання права власності в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Спадщиною є сукупність прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходять від нього до інших осіб (спадкоємців). Об`єктом спадкування можуть бути лише права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент його смерті. До таких прав належить право на закінчення приватизації житлового приміщення.

Громадяни мають право на приватизацію житлових приміщень державного житлового фонду, зокрема квартир, які знаходяться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир, загальна площа яких відповідає передбаченій законом площі, та в межах номінальної вартості житлових чеків.

Організація проведення приватизації та оформлення права власності покладається на відповідні органи приватизації, створені, в тому числі державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні чи оперативному управлінні яких знаходяться квартири.

Передача квартир у власність громадян здійснюється за рішеннями органів приватизації, що приймаються на підставі письмових заяв про приватизацію квартири та доданих до них документів, і оформляється свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Громадяни набувають право власності на приватизовану квартиру з моменту реєстрації цього права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», якщо квартира (будинок) не була передана у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського (щодо громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи) житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено при наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири у власність наймачеві.

Зібрані докази вказують на те, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 набули право на закінчення приватизації квартири в рівних частках. У зв`язку з цим вони звернулися до КЕВ як органу приватизації з належно оформленою заявою про приватизацію квартири. Наразі квартира не була передана у власність позивачів у порядку, встановленому Законом №2482-ХІІ і Положенням.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 правомірно набули право власності на квартиру в порядку приватизації державного житлового фонду. Оскільки КЕВ заперечує це право позивачів, то суд правомірно визнав його в судовому порядку.

При цьому суд застосував ефективний і дієвий спосіб захисту цивільного права, який установлений законом та призведе до реального відновлення порушеного права позивачів.

Посилання КЕВ на прийняття ним рішення про передачу квартири у власність позивачів і передання ним документів БТІ для реєстрації права власності позивачів на квартиру не відповідають фактичним обставинам справи.

Протокол засідання органу приватизації житлового фонду, який перебуває на обліку у Квартирно-експлуатаційному відділі м. Хмельницький, без номера від 17 квітня 2024 року, згідно якого комісія у складі п`яти осіб прийняла рішення про передачу квартири у власність лише ОСОБА_2 (а.с. 52); супровідний лист №577/7/1720 від 17 квітня 2024 року про направлення КЕВ на адресу БТІ документів щодо приватизації позивачами квартири (а.с. 51); договір про надання послуг з оформлення приватизації відомчого житлового фонду, що перебуває на обліку Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький, №171 від 18 квітня 2024 року (а.с. 53-54), - не підтверджують факт набуття ОСОБА_2 і ОСОБА_3 квартири у власність у порядку приватизації. До того ж, у справі відсутні належні та допустимі докази щодо створення вказаної комісії як органу приватизації та наділення її повноваженнями на передачу відомчого житлового фонду КЕВ у власність громадян.

Крім того, викликає сумнів факт направлення 17 квітня 2024 року КЕВ на адресу БТІ документів щодо приватизації позивачами квартири, якщо договір про надання послуг з оформлення приватизації відомчого житлового фонду був укладений між БТІ та КЕВ лише наступного дня (18 квітня 2024 року).

Названі письмові докази не містять об`єктивну інформацію щодо предмета доказування та є неналежними доказами, а тому суд першої інстанції правомірно не взяв їх до розгляду.

Оскільки рішення у справі не може вплинути на права та обов`язки БТІ, то суд правомірно не залучив його до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Твердження КЕВ про неповний склад учасників справи суперечить процесуальному закону.

Суд першої інстанції з`ясував усі обставини справи та зробив правильні висновки з цих обставин. Також суд правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є безпідставними.

3. Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 6 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 листопада 2024 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Палінчак О.М.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 43