Справа № 541/4048/24
Провадження № 2-о/541/189/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м.Миргород

Суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Городівський О.А., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту утримання неповнолітньої дитини, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області, -

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із заявою про встановлення факту перебуванні на його утриманні неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дослідивши матеріали заяви, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до положення статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження/загального або спрощеного; 3) окремого провадження.

Так, згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану, при цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно зі ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Заявник у заяві просить суд встановити факт перебування на його утриманні неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_4 є сином його дружини ОСОБА_2 та проживає разом з ними. Також з ними проживають спільна дитина дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та його син від попереднього шлюбу ОСОБА_6 . Батько ОСОБА_4 ОСОБА_3 участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги на утримання не надає. Мати ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, тому також не має коштів на утримання сина, отже ОСОБА_4 повністю, як і інші діти перебувають на його утриманні, оскільки він працює та отримує заробітну плату.

Встановлення даного факту заявнику необхідно з метою захисту прав та інтересів дитини, забезпечення отримання соціальних виплат, отримання пільг.

Як зазначає Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19), суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Аналізуючи дані положення, Верховний Суд зазначив, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, а також вказав, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Доведення факту виховання дитини пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких рідний батько не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та, безумовно, впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт виховання дитини не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч. 1 ст. 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт виховання дитини може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року, справа № 201/5972/22.

Отже, подана заява про встановлення факту, який має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дитини.

З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, питання, заявлене ОСОБА_1 у поданій заяві, не може з`ясовуватися безвідносно до дій одного з батьків та може вирішуватись у межах інших сімейних спорів.

У силу вимог ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Отже, враховуючи вищенаведені вимоги закону, суд вважає, що у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту утримання неповнолітньої дитини, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області необхідно відмовити, оскільки з вказаної заяви вбачається спір про право.

Керуючись ст.ст. 293, 315 ЦПК України , суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту утримання неповнолітньої дитини, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Суддя: О. А. Городівський