Справа № 308/729/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Наумової Н.В., при секретарі судового засідання Передерій Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ТОВ «Кредитні ініціативи» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , за якою просить суд: в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 07/22-05 від 02.06.2005 року, яка станом на 16.01.2019 р. складає 1 088 864,61 грн., та складається з заборгованості:

-за кредитом - 19 536,12 дол. США., що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 550 270,16 грн.;

-по процентах - 17 650,99 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 497 172,06 грн.;

-по комісії - 1 470,61 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 41 422,39 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на:

житловий будинок загальною площею 74,9 м.кв., що складається з трьох кімнат житловою площею 49,0 м.кв.; сарай, котельня, сарай, гараж, огорожа, споруди, позначені І, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, відповідному до звіту про незалежну оцінку вартості квартири, визначену суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на рівні 1 230 382,00 грн.

На обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

02.06.2005 року між закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (первинний кредитор) та фізичною особою ОСОБА_2 (боржник) укладено договір про іпотечний кредит № 07/22-05. Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, Первинний кредитор (за Кредитним договором - Кредитор) зобов`язується надати Відповідачеві (за Договором Позичальникові) кредит у сумі 35 600,00 дол. США. Відповідно до умов Кредитного договору, Відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та Додатком № 1 до нього Графіком платежів.

Позивач вказав, що 17.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерні комерційний промислово-інвестиційний банк» (виступає правонаступником Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та ТОВ «Кредитні Ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні Ініціативи» зобов`язувалось передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобов`язувалось відступити ТОВ «Кредитні Ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1 до Договору відступлення. Відтак, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було відступлено право грошової вимоги за Договором про іпотечний кредит № 07/22-05 від 02.06.2005 року ТОВ «Кредитні Ініціативи».

Позивач зауважив, що, зобов`язання за Договором відступлення прав вимоги сторони виконали повністю, а саме, ТОВ «Кредитні Ініціативи» передало грошові кошти, а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» як первинний кредитор відступило свої права грошової вимоги до боржників за Кредитними Договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1 до згаданого договору.

З посиланням на статті 514, 516, 1077, 1078, 1080, 184 Цивільного кодексу України позивач наголошує на заміні кредитора у зобов`язанні, до якого переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Позивач ствердив, що зобов`язання за Кредитним договором первинний кредитор виконав у повному обсязі, надавши боржнику кредит у сумі 35 600,00 дол. США, про що свідчить заява на видачу готівки № 1 від 02.06.2005 р.

Натомість боржник неналежно виконує грошові зобов`язання і порушуючи істотні умови Кредитного договору призвів до прострочення виплат за кредитом, внаслідок чого станом на 16.01.2019 р. виникла заборгованість за кредитом - 19 536,12 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 550 270,16 грн.; за процентами - 17650,99 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 497 172,06 грн.; по комісії - 1 470,61 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 41422,39 грн.

Крім того, позивач вказує, що 17.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» було укладено Договір про передачу прав за договорами забезпечення, відповідно до якого ТОВ «Кредитні Ініціативи» набуло права звернення стягнення на заставлене майно у відповідності до договорів забезпечення. Позивач зазначив, що 02.06.2005 року з метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором, АТ «АК ПІБ» та фізична особа - громадянин України, яким є ОСОБА_2 , уклали Іпотечний договір №81/23-2005, відповідно до якого Банку передали в іпотеку майно, а саме: житловий будинок загальною площею 74,9 кв.м., що складається з трьох кімнат житловою площею 49.0 кв.м., сарай, котельня, сарай, гараж, огорожа, споруди, позначені І, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до Звіту про експертну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості, вартість предмету іпотеки складає 1 230 382,00 грн.

Позивач наголошує, що іпотекодержателем предмету іпотеки є саме ТОВ «Кредитні ініціативи», зауважуючи, що за умовами статті 5 Іпотечного договору іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків:

- у випадку невиконання боржником основного зобов`язання;

- у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов Іпотечного договору;

- у інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 5.2. Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором в добровільному (позасудовому) порядку. Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має прав виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки.

У травні 2018 року банку стало відомо, що право власності на іпотечний будинок зареєстровано за іншою особою, а саме ОСОБА_1 , яке виникло на підставі рішення суду, серія та номер: 2-3476/11, видане 11.09.2012, видавник Ужгородський міськрайонний суд в особі судді Леміш О.М.; ухвала суду, серія та номер б/н, виданий 27.11.2012, видавник: Апеляційний суд Закарпатської області; ухвала суду, серія та номер: 6-53542св12, виданий 29.05.2013, видавник: Вищий спеціалізований суд України.

З покликанням на положення статті 23 Закону України «Про іпотеку» позивач вказує, що для відповідача у даній справі ОСОБА_1 як набувача відповідного нерухомого майна іпотека є дійсною навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, оскільки відсутні підстави припинення іпотеки, передбачені статтею 17 Закону України «Про іпотеку».

Разом з тим позивач наголошує, що на спірне нерухоме майно, як предмет іпотеки, не поширюється заборона стягнення (відчуження без згоди власника), встановлена Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 12 серпня 2015 року, оскільки відповідач є приватним нотаріусом.

Зважаючи на положення статей 3, 12, 33 Закону України «Про іпотеку» позивач вважає, що у нього наявне право на звернення стягнення на предмет іпотеки, належний відповідачеві, внаслідок неналежного виконання боржником умов іпотечного договору, у зв`язку з чим скерував боржнику/іпотекодержателю вимогу «Повідомлення про усунення порушень». Позивач стверджує, що на дату подання позовної заяви вимога не була виконана.

З огляду на викладене, іпотекодержателем ініційовано звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку.

Відповідачем 30.09.2019 року подано письмовий відзив на позов із заявленням застосування судом строку позовної давності. Зокрема, у відзиві щодо позовних вимог, викладених у позовній заяві №КІ/1 від 17.01.2019 року, представник відповідачки просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з недоведеності вимог відповідними доказами. Зокрема, представник зауважує на тому, що позивачем до позовної заяви не додано додаток № 1 до договору відступлення права вимоги від 17.12.2012. Вважає необґрунтованим посилання позивача на судові рішення, стороною у яких не виступала відповідачка, відтак такі не є доказами за частинами третьою, четвертою статті 82 ЦПК України. Представник стверджує, що копія заяви на видачу готівки № 1 від 02.06.2005 року у сумі 35 600,00 доларів США ОСОБА_2 не є доказом, що ці кошти були сплачені повністю за придбання предмету іпотеки, оскільки з тексту договору купівлі-продажу від 02.06.2005 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (пункт 3) вбачається, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , придбано за ціною 212 310,00 грн. (еквівалент на день підписання договору 42 000,00 доларів США), з яких 32 352,00 грн. не є кредитними коштами. Представник відповідачки наголошує, що ОСОБА_1 не є стороною договору про іпотечний кредит № 07/22-05 на суму кредиту 35 600,00 доларів США, тому не має жодних правових зобов`язань ні перед Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (ЗАТ), ні перед ОСОБА_2 , ні перед ТОВ «Кредитні ініціативи». При цьому, зауважує, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинено за рішенням суду від 31.05.2012 року у справі № 2п-8959/11.

Представник відповідачки вважає, що оскільки за рішенням суду від 11.09.2012 року у цивільній справі № 2-3476/11, яке набуло чинності 27.11.2012 року, право власності на житло (предмет іпотеки) перейшло до укладення договору відступлення права вимоги від 17.12.2012 року та договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17.12.2012 року, право іпотеки станом на 17.12.2012 року банк не мав.

Разом з тим, представник відповідачки наголошує, що участь у цивільній справі № 2-3476/11 щодо розподілу майна подружжя ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) як третя особа брав Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк. Тому в силу пункту 9.1. договору про відступлення права вимоги від 17.12.2012, за яким ТОВ «Кредитні ініціативи» набуває усіх прав як процесуального правонаступника первісного кредитора за будь-якими та всіма цивільними справами, представник відповідачки вказує, що рішення суду від 11.09.2012 року у справі № 2-3476/11 про перехід права власності є обов`язковим для позивача. З огляду на це представник відповідачки вважає необґрунтованим звернення з позовними вимогами до відповідача про звернення стягнення на житловий будинок.

Враховуючи перебування у провадженні суду цивільної справи № 308/1680/17 за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення боргу, розгляд якої не завершено, вважає, що позивачем у даній справі борг не доведено.

Також представник відповідачки піддає сумніву доданий до позовної заяви доказ Звіт про експертну оцінку - висновок про вартість майна, складений ТОВ «Бізнес АССІСТ», оскільки останній не підписаний, без дати і номера договору.

Вважає необґрунтованим посилання позивача на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

При заявленні необхідності застосування строку позовної давності представник позивачки посилається на те, що договором про іпотечний кредит встановлено окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку згідно з Додатком № 1 до договору Графік погашення кредиту, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування, право кредитора вважається порушеним з моменту порушення боржником терміну внесення чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, а саме з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Представник відповідачки також звертає увагу на зміну порядку, умов та строку дії кредитного договору ТОВ «Кредитні ініціативи» внаслідок звернення останнім до суду з позовом до ОСОБА_2 про дострокове стягнення кредиту, відсотків і пені, за результатом розгляду якого ухвалено рішення у справі № 308/1680/17. Зауважує, що припинилося і право кредитора нараховувати проценти за кредитом у разі пред`явлення вимог до позичальника згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2019 року вказану справу було розподілено на суддю ОСОБА_4 .

За ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Тхір О.А. від 05 липня 2019 року було відкрито провадження за вищевказаною позовною заявою та ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Розпорядженням керівника апарату Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2019 року № 686 призначено повторний автоматизований перерозподіл справи № 308/729/19 у зв`язку із закінченням строку тимчасового переведення судді ОСОБА_4 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

У відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2019 року, матеріали справи були розподілені головуючій судді Бенца К.К., яка ухвалою від 24 грудня 2019 року задовольнила заяву про самовідвід, а матеріали справи № 308/729/19 було передано до канцелярії Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для виконання вимог, передбачених статтею 33 ЦПК України.

Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2020 року, головуючим суддею визначено Дергачову Н.В.

За ухвалою суду від 22.01.2020 року цивільну справу № 308/729/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області було прийнято до провадження та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

За ухвалою від 05.03.2021 року судом було позовну заяву залишено без розгляду.

За постановою Закарпатського апеляційного суду від 02.09.2021 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» було залишено без задоволення, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 05 березня 2021 року залишено без змін.

За постановою Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 22.12.2021 року касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» було задоволено частково. Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 березня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 11.01.2022 року вказану справу було передано судді Дергачовій Н.В.

09.10.2022 року до суду надійшло клопотання від представника позивача про проведення підготовчого засідання за відсутності представника, за якою він також просив суд закрити підготовче засідання та повідомити про час та дату судового розгляду.

Представник відповідача також подав заяву від 18.11.2022 року про закриття підготовчого провадження без його участі та призначення справи до судового розгляду.

За ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2022 року судом було закрито підготовче провадження у справі № 308/729/19 та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до наказу голови Ужгородського міськрайонного суду від 23.10.2024 року № 41/02-06 «Про внесення змін до облікових документів» визначено суддю Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Дергачова Наталія Володимирівна вважати ОСОБА_5 .

01.05.2024 року представник відповідача також подав до суду письмову судову промову за якою просив відмовити у задоволенні позову повністю з підстав зазначених у ній.

Позивач в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Представник позивача 05.05.2023 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Представник відповідача 01.05.2024 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, за якою просив відмовити повністю у позові позивача.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило.

Судове засідання у справі було призначене на 13.11.2024 року на 16 год. 10 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як десять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 14.11.2024 року.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом з матеріалів справи № 2-3476/11 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Акціонерного комерційного промислово інвестиційного банку (Закрите акціонерне товариство) в особі філії «Закарпатське центральне відділення Промінвестбанку» про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, розподіл спільного майна подружжя, 06 травня 2005 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_6 укладено договір з метою підтвердження намірів на укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (аркуш справи № 2-3476/11 - 93). Сторони за цим договором домовилися про намір продати/придбати житловий будинок за 303 000,00 грн., а для забезпечення виконання передбаченого договору було визначено передання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 101 000,00 грн. (еквівалент 20 000,00 доларів США), і відповідно обумовлено отримання власниками будинку завдатку на вказану вище суму в рахунок належних до сплати коштів при купівлі-продажу.

З матеріалів цієї справи вбачається, що Договір купівлі-продажу укладено продавцями ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з покупцем ОСОБА_2 02.06.2005 року, який посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В. 02.06.2005 року за реєстровим № 2190 (аркуш справи № 308/729/19 107). Предметом договору став будинок, обумовлений у попередньому договорі, розташований по АДРЕСА_1 (пункт 1 договору). При цьому, сторони оцінили вказаний будинок у 212 310,00 грн., що на день підписання цього договору за курсом НБУ становило 42 000,00 доларів США, з яких 32 352,00 грн. (6 400,00 доларів США) продавці одержали до підписання цього договору, а решту 179 958 грн. (35 600,00 доларів США) покупець зобов`язався надати з використанням банківського кредиту протягом двох наступних банківських днів (пункт 3 договору). Пункт 3 договору купівлі-продажу, укладеного 02.06.2005 року, було викладено у редакції додатковою угодою до договору купівлі-продажу від 03 червня 2005 року, та доповнено про те, що надвірні будівлі і споруди передаються покупцеві безкоштовно (аркуш справи №308/729/19 108).

02.06.2005 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», в особі філії «Закарпатське центральне відділення Промінвестбанку» - кредитором та ОСОБА_2 - позичальником був укладений договір про іпотечний кредит № 07/22-07, за умовами якого банк зобов`язався надати йому кредит у сумі 35 600,00 дол. США, що станом на день укладення договору за офіційним курсом НБУ складало 179 958,00 грн., на умовах, передбачених цим договором (аркуші справи № 308/729/19 7-12).

За користування кредитом була встановлена процентна ставка в розмірі 12% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 01 червня 2015 року (п. 2.1., 2.2. договору). При цьому сторонами договору визначено, що у разі несвоєчасної сплати відсотків за користування кредитом відповідно до п. 3.3. цього Договору, датою остаточного повернення всіх коштів за кредитом є шістдесятий календарний день від дня нарахування процентів, що не сплачені у встановлений цим договором строк, але не пізніше дати кінцевого терміну повернення кредиту та процентів за ним.

Згідно з пунктом 2.4. вказаного договору погашення кредиту та процентів за ним здійснюється позичальником щомісячно у відповідності до графіку (Додаток № 1), при цьому, у пункті 3.3. договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються банком щомісячно в перший робочий день місяця, наступного за звітним, за період з першого по останній день звітного місяця, а також в перший день кінцевого терміну повернення кредиту, визначеного п. 2.3. договору, і повинні сплачуватися позичальником щомісяця до 5 числа наступного місяця за звітним з дати їх нарахування. Відповідно до 5.2.3. договору про іпотечний кредит позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та проценти за неправомірне користування кредитом, суми неустойки і збитки в порядку, передбаченому цим договором.

Слід також зазначити, що згідно Графіку сторони погодили погашення кредиту у період з 02 червня 2005 року по 1 червня 2015 року шляхом внесення диференційованих платежів, тобто таких що поступово зменшуються.

Сторони договору про іпотечний кредит № 07/22-07 узгодили у пункті 2.5., що кредит надається позичальнику для придбання ним нерухомості у власність, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 5.2.8. договору позичальник зобов`язався достроково погасити заборгованість у передбачених договором випадках (а саме у випадках, передбачених у пункті 5.3.2. договору).

Пунктом 5.3.4. даного договору врегульовано право банку відступити право вимоги за цим договором з наступним повідомленням позичальника протягом 5 днів з моменту укладення договору з цього приводу про особу кредитора.

Копією заяви на видачу готівки № 1 від 02 червня 2005 року, долученою до матеріалів справи (аркуш справи № 308/729/19 - 15), підтверджено перерахування банком отримувачу ОСОБА_2 35 600,00 доларів США.

Договором про внесення змін № 1 до договору про іпотечний кредит № 07/22-07 від 02 червня 2005 р., укладеним 04 червня 2009 року Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_2 , внесено зміни до графіку погашення кредиту та процентів (аркуші справи №308/729/19 - 13-14), згідно якого погашення кредиту мало відбуватися у період з 1 червня 2009 року по 1 травня 2015 року шляхом внесення диференційованих платежів, тобто таких що поступово зменшуються.

У забезпечення повернення кредиту 02 червня 2005 року між ОСОБА_2 іпотекодавцем та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) іпотекодержателем було укладено іпотечний договір № 81/23-2005, згідно з умовами якого іпотекодавець у випадку невиконання позичальником умов договору про іпотечний кредит № 07/22-05 від 02.06.2005 року зобов`язався відповідати перед іпотекодержателем нерухомим майном житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (аркуші справи № 308/729/19 - 16-17).

Як убачається з довідки (аркуш справи № 2-3476/11 - 96), виданої директором Філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Ужгород» 28.10.2011 року за № 05-1-14/307, станом на 28 жовтня 2011 року заборгованість по кредиту, отриманому ОСОБА_2 згідно з договором про іпотечний кредит № 07/22-05 від 02.06.2005 року, становила 23 702,17 доларів США, з яких заборгованість за кредитом 21 001,96 дол. США та прострочені проценти 2 700,21 дол. США.

З огляду на дану заборгованість банком на адресу позичальника ОСОБА_2 06.09.2011 року скеровано вимогу про повну дострокову сплату суми заборгованості за договором про іпотечний кредит № 07/22-05 від 02.06.2005 року та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки (у відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку») (аркуш справи № 2-3476/11 97) у сумі 23 702,17 доларів США, з яких заборгованість за кредитом 21 001,96 дол. США та прострочені проценти 2 700,21 дол. США.

Позичальник вказану вимогу не виконав, борг не повернув.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.09.2012 року у справі №2-3476/11, залишеним без змін ухвалою колегії суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 27.11.2012 року по справі №712/2-3476/2011 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 29.05.2013 р. по справі № 6-53542ск12, первісний позов гр. ОСОБА_1 до гр. ОСОБА_2 , третьої особи на боці позивача акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (Закрите акціонерне товариство) в особі філії Закарпатського центрального відділення Промінвестбанку про поділ спільного майна подружжя задоволено: проведено розподіл спільного майна подружжя, виділено гр. ОСОБА_1 у власність житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , з виплатою гр. ОСОБА_2 грошової компенсації за належну йому частку у будинку у розмірі 85 903 грн. 38 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову гр. ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду, за яким предмет іпотеки перейшов у власність ОСОБА_1 , набрало законної сили 27 листопада 2012 року.

Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області видано виконавчий лист від 09.09.2013 року за № 2-3476/11 для виплати грошової компенсації за належну йому частку у будинку у розмірі 85 903 грн. 38 коп.

17.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (виступає правонаступником Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та ТОВ «Кредитні Ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов`язувалось передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобов`язувалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1 до Договору відступлення. Таким чином, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було відступлено право грошової вимоги за Договором про іпотечний кредит № 24/22-07 від 27.06.2007 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи». Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобов`язання повністю виконали - ТОВ «Кредитні Ініціативи» передало грошові кошти, а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило свої права грошової вимоги до боржників за Кредитними Договорами, перелік яких міститься у Додатку №1 до Договору відступлення (аркуші справи №308/729/19 - 26-37).

За пунктом 2.2. згаданого договору внаслідок передачі (відступлення) кредитного портфеля за цим договором, новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань, правом на звернення стягнення за зобов`язаннями позичальників на заставлене майно, та іншими правами вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Відповідно до пункту 1 частини першої, частини третьої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходить права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами пункту 8.1. договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року первісний кредитор зобов`язаний передати новому кредитору документацію за правами вимоги за кредитами та правами вимоги за забезпеченнями протягом 4 місяців з дати договору в порядку, встановленому цим договором.

Також відповідно до пункту 9.2. договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року первісний кредитор зобов`язаний протягом 4 місяців з дати договору передати новому кредитору усю наявну у первісного кредитора документацію, пов`язану зі спорами, за якими новий кредитор має право стати процесуальним правонаступником первісного кредитора відповідно до пункту 9.1. цього договору.

Крім того, відповідно до умов договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17.12.2012 року, укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» (цесіонарій) та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (цедент), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирик О.А. 17 грудня 2012 року, зареєстрованого у реєстрі за номером 1423, без інформації про позичальника та іпотекодавця, у зв`язку з передачею (відступленням) кредитного портфелю за договором відступлення цедент, в порядку та на умовах, визначених цим договором, передає цесіонарію права, що передаються, та зобов`язується передати цесіонарію договори забезпечення, а цесіонарій приймає та набуває права, що передаються, та зобов`язується прийняти договори забезпечення (пункт 3.1.) (аркуші справи №308/729/19 - 38-41).

Цедент зобов`язався передати документи забезпечення цесіонарію та укласти акт приймання-передачі документів щонайпізніше протягом 4 місяців з дати укладення договору, а також зобов`язався надати всю інформацію та документи щодо передачі прав, що надаються для реалізації цесіонарієм своїх прав за цим договором.

Таким чином, упродовж 4 місяців ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» повинен був передати всю документацію та інформацію стосовно позичальника, іпотекодавця, судових справ стосовно предмета іпотеки, у тому числі відомості про зміну строку кредитування шляхом надіслання вимоги про дострокову сплату суми заборгованості за договором про іпотечний кредит № 07/22-05 від 02.06.2005 року та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки (у відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку»), а також відомості про судове провадження у цивільній справі № 2-3476/11, учасником якої було вказане публічне акціонерне товариство.

Ухвалення рішення, яке стосувалося розподілу майна подружжя, у тому числі іпотечного майна, у будь-якому разі стосується прав іпотекодержателя, оскільки впливає на можливість іпотекодержателя звернути стягнення на іпотечне майно.

Вказане спростовує твердження позивача про те, що тільки у травні 2018 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за номером 123446228 він дізнався про зміну іпотекодавця та про те, що право власності на іпотечний будинок зареєстровано не за позичальником, а за іншою особою ОСОБА_1 (аркуш справи №308/729/19 24).

Крім того, у матеріалах справи № 308/13088/13-ц за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості міститься заперечення проти позову нового кредитора про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, серед додатків до якого значиться копія таких заперечень для позивача, копії рішення суду від 11.09.2011 року у справі № 2-3476; ухвалу суду апеляційної інстанції від 27.11.2011 року у справі №712/2-3476/2011; ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 29.05.2013 року у справі № 6-53542ск12; виконавчого листа від 09.09.2013 року за №2-3476/11; постанови головного державного виконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ в Закарпатській області МУЮ про відмову у відкритті провадження ВП №39954903 від 26 вересня 2013 року; копії листа-відповіді ПАТ «АКПІБ» від 14.08.2013 року (аркуші справи № 308/13088/13-ц 44-49). Вказані судові рішення стосувалися розподілу майна подружжя та переходу права власності на житловий будинок, який був предметом іпотеки. Відтак, ТОВ «Кредитні ініціативи» мали доступ до вказаних судових рішень, що стосувалися майна, обтяженого іпотекою.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки (індексний номер витягу 39684048), сформованого 25.06.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., за актуальною інформацією про державну реєстрацію іпотеки рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, де суб`єктами виступають іпотекодержатель: ТОВ «Кредитні ініціативи» та іпотекодавець: ОСОБА_7 , прийнято 23.06.2015, а згідно з відомостями про відступлення прав датою такого відступлення зазначено 08.06.2015. За додатковими відомостями «…Відступлення прав за Договором про внесення змін та доповнень № 2 до Договору про передачу прав за договорами забезпечення, від 17.12.2012 року, ОСОБА_8 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, р. 1423, посвідчений 08.06.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., за реєстровим номером 6838» (аркуш справи №308/729/19 - 23).

Така ж дата про державну реєстрацію іпотеки, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (23.06.2015) вказана у долученій до справи інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за номером 123446228.

Водночас, позивачем не додано до справи ні Додатку 1 до договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17.12.2012 року, у якому міститься перелік договорів іпотеки, укладених між цедентом та поручителями з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальниками за кредитними договорами, що є невід`ємною частиною договору згідно з визначенням у статті 1 даного договору поняття «поручителі»; ні Договору про внесення змін та доповнень № 2 до Договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17.12.2012 року.

Заперечення представника відповідача про відсутність підстав для звернення стягнення на майно відповідача в рахунок погашення визначеної позивачем заборгованості, яка утворилась у позичальника за кредитним договорам, внаслідок того, що ОСОБА_1 не була стороною договору про іпотечний кредит №07/22-05, судом до уваги не береться з огляду на наступне.

За змістом частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника

у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (абзац другий

статті 1 Закону України «Про іпотеку»).

Частинами першою та другою статті 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Одним із способів задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») є реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 4147 Закону України «Про іпотеку»).

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку», у редакції що діяла станом на день набрання законної сили рішенням суду від 11.09.2012 року у справі № 2-3476/11, було регламентовано, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Отже, особливістю іпотеки як виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 (щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 1, 2 ст. 23 ЗУ «Про іпотеку», зазначив, що положення частини першої статті 23 Закону № 898, які визначають наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи, безпосередньо не стосуються питання позбавлення іпотекодавця (набувача іпотечного майна) права власності на предмет іпотеки або ж його примусового відчуження у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що права власності на спірне домоволодіння на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.09.2012 року у справі №2-3476/11 перейшло від третьої особи до відповідача у цій справі - ОСОБА_1 , а отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення статті 23 Закону України «Про іпотеку».

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом у валюті договору відносно позичальника ОСОБА_2 , до складу основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою, позивачем включено:

основний борг (нараховані до сплати 21001,96 доларів США, з яких заборгованість склала 19536,12 доларів США);

проценти за користування кредитними коштами, що нараховані за межами строку кредитування, а саме з 17.12.2012 року по 16.01.2019 року у сумі 20356,00 доларів США, з яких заборгованість 17650,99 доларів США;

комісію - 1 470,61 дол. США.

Розрахунок в частині нарахування процентів та комісій є таким, що не відповідає нормам законодавства.

Виражений у грошовій формі розмір зобов`язання майнового поручителя визначається виходячи із дійсних на відповідний момент зобов`язань боржника, які існують за основним зобов`язанням (кредитним договором), з урахуванням обсягу забезпечення за умовами забезпечувального договору.

Разом з тим, позивач належних доказів дійсного розміру кредитної заборгованості суду не надав, в тому числі первинних платіжних документів, з яких суд міг би встановити якою особою (боржником чи іпотекодавцем) здійснювалися платежі з метою встановлення обставин визнання боргу.

Враховуючи, що строк виконання основного зобов`язання ще первісним кредитором було змінено скеруванням 06 вересня 2011 року боржнику вимоги про дострокове погашення заборгованості із застереженням виконання такої вимоги боржником упродовж тридцяти днів, нарахування новим кредитором процентів за користування кредитом за межами строку кредитування є безпідставним.

Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 921/730/13-г/3 (провадження № 12-6гс20) при розгляді справи про звернення кредитором стягнення на майно заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) останній може заперечувати проти суми заборгованості за основним зобов`язанням, навіть якщо вона встановлена судовим рішенням у справі за позовом кредитора до боржника та/або поручителя, зокрема доводити, що сума боргу є меншою або відсутня взагалі. Рішення суду, яким вирішено спір між кредитором та боржником та/або поручителем щодо стягнення заборгованості, яким визначено розмір такої заборгованості, не має преюдиційного характеру для заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) за основним кредитним зобов`язанням і за загальним правилом не може бути оскаржено в апеляційному порядку такою особою у разі її не залучення до участі у справі.

Як вбачається із заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.12.2013 року у справі № 308/13088/13-ц за наслідками розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, було позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи заборгованість в сумі 218 079,41 грн., а саме:

- за кредитом 167868,66 грн.;

- по відсотках 46375,23 грн.;

- пеня 3499,91 грн.

При цьому судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 07/22-05 вбачається, що 02.06.2005 р. ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та ОСОБА_2 уклали кредитний договір з подальшим внесення змін та доповнень, відповідно до якого банк зобов`язується надати боржнику кредит в сумі 35600 дол. США, а ОСОБА_2 зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав свої зобов`язання в повному обсязі надавши кредит в сумі 35600,00 дол. США.

В свою чергу ОСОБА_2 неналежно виконує взяті на себе зобов`язання чим грубо порушує істотні умови кредитного договору в результаті чого згідно розрахунку заборгованості станом на 01.06.2013 р. має прострочену заборгованість:

- за кредитом 21001,96 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 167868,66 грн.;

- по відсотках 5801,98 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає -46375,23 грн.;

- по комісії 42 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 335,71 грн.

- пеня 437,86 дол. США, що по курсу НБУ на дату розрахунку складає 3499,81 грн.

Зазначене рішення у апеляційному порядку не оскаржувалося та набуло законної сили.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позивач за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.12.2013 року у справі № 308/13088/13-ц повністю достроково стягнув всю наявну суму боргу за основним кредитним договором із боржника.

Відповідно до висновку, який був наведений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

Відтак, нарахування позивачем процентів за користування кредитом у відповідності до ст. 1048 ЦК України за період із 02.06.2013 року по 16.01.2019 року є незаконним та прямо суперечить наведеному висновку Великої Палати Верховного Суду.

Регулярне нарахування комісії взагалі не передбачене кредитним договором, тому така не може стягуватися.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно з приписами частин першої, п`ятої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За вказаних обставин розрахунок заборгованості станом на 01.12.2013 року, який надано позивачем в обґрунтування заявленого позову не може бути належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом, який підтверджує розмір заборгованості.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно із частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими частково, а саме: в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить відповідачці ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 07/22-05 від 02.06.2005 року, станом на 16.01.2019 р. за кредитом - 19 536,12 дол. США., що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 550 270,16 грн.

Проте, в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить відповідачці ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 07/22-05 від 02.06.2005 року, станом на 16.01.2019 р. процентів 17 650,99 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 497 172,06 грн. та комісії - 1 470,61 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 41 422,39 грн., не відповідає вимогам вищенаведеного законодавства. При цьому суд позбавлений можливості самостійно зробити перерахунок відсотків за період із 02.06.2013 року по 16.01.2019 року виходячи із вимог статті 625 ЦК України, оскільки за відсутності доказів неможливо встановити точні періоди несплати тіла кредиту, та, відповідно, обрахувати кількість днів прострочення.

Відтак судом встановлено порушення права позивача з боку відповідача, проте суд вважає що до спірних правовідносин слід застосувати наслідки спливу строків позовної давності та відмовити у позові з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у Постанові від 22.03.2017 року по справі № 6-43цс17, Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 14.02.2018 у справі №161/15679/15-ц.

Згідно з пунктом 6.4. умов іпотечного договору № 81/23-2005 встановлено строк позовної давності тривалістю 10 років.

Водночас, надіславши 06 вересня 2011 року ОСОБА_2 (боржнику) вимогу про дострокове погашення заборгованості, ПАТ «Промінвестбанк» (первісний кредитор) змінило строк виконання основного зобов`язання у сторону зменшення до 10 жовтня 2011 року. З огляду на зазначене, доводи нового кредитора про те, що відлік позовної давності має обраховуватися з 2018 року, не заслуговують на увагу.

За положеннями частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Водночас, відповідач не є стороною договору про збільшення позовної давності щодо вимоги кредитора про звернення стягнення на іпотечне майно, оскільки вона його не підписувала та, відповідно, не надавала згоду на збільшення строку позовної давності. Забезпечувальне зобов`язання відповідача перед кредитором боржника виникло внаслідок рішення суду та в силу ст. 26 Закону України «Про іпотеку».

Зміна тривалості позовної давності регламентована у главі 19 «ПОЗОВНА ДАВНІСТЬ» розділу V ЦК України «СТРОКИ ТА ТЕРМІНИ. ПОЗОВНА ДАВНІСТЬ». При цьому позовна давність не розглядається законодавцем як зобов`язання, що охоплюється Книгою п`ятою ЦК України «ЗОБОВ`ЯЗАЛЬНЕ ПРАВО».

У даному випадку, сторонами договору про збільшення позовної давності були саме кредитор та боржник.

Однак, правонаступництва щодо домовленості, укладеної у договірному порядку між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) і ОСОБА_2 , та зазначеної у пункті 6.4. іпотечного договору № 81/23-2005, відносно відповідача як третьої особи у зобов`язанні, а не боржника за основним зобов`язанням, не відбулося.

Таким чином при зміні майнового поручителя новий кредитор повинен був врегулювати питання збільшення позовної давності, отже згадані положення пункті 6.4. іпотечного договору № 81/23-2005 від 02.06.2005 року не мають обов`язкової сили для іпотекодавця, відповідача у даній справі, за відсутності письмової згоди на врегулювання збільшення строків давності на звернення стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на викладене, при зверненні стягнення на іпотеку в судовому порядку у спорі між позивачем та відповідачем у даній справі повинні застосовуватися загальні положення позовної давності, передбачені ЦК України, а не збільшені, врегульовані письмовим договором первісним кредитором та боржником.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 № 911/3981/16 зазначив, що у разі забезпечення вимоги за кредитним договором іпотеки, то у випадку прострочення боржника у кредитора виникає право задовольнити свої вимоги шляхом пред`явлення позову про стягнення боргу і відповідно позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Так як момент виникнення права на позов є одним і тим же, а вимоги не є взаємовиключними, то можуть бути заявлені до боржника з одного і того ж самого моменту. Таким чином, строки позовної давності до вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки розраховуються так само, як і вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Позиція Верховного Суду зводиться до того, що вимоги за кредитом та іпотекою є різними (основна та додаткова), а тому переривання строків позовної давності за вимогою, що випливає за кредитним договором, не перериває строку позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки (правовий висновок Верховного Суду у постановах від 26.01.2022 року № 442/7773/17; від 22.02.2022 року № 755/5440/18)

Підставою для початку перебігу позовної давності є закінчення строку повернення кредиту або надсилання банком вимогу про дострокове повне повернення кредиту.

Закінчення строку повернення кредиту сторони договору про іпотечний кредит №07/22-05 від 02.06.2005 року обумовили не пізніше 01 червня 2015 року. Разом з тим банком було змінено строк кредитування шляхом надіслання вимоги про дострокове повернення кредиту, оскільки банк вважав за необхідне стягнути всю суму заборгованості за кредитом, строк повернення якого в повному обсязі не настав. У вказаній вимозі від 06.09.2011 року № 07-07/986 ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» попередило боржника ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Право на позов первісного кредитора щодо звернення стягнення на предмет іпотеки виникло у жовтні 2011 року, оскільки у вимозі про дострокове повернення кредиту було визначено тридцяти денний строк для погашення заборгованості достроково. Відлік строку позовної давності щодо таких вимог поширюється і на правовідносини, які виникли між новим кредитором, боржником та майновим поручителем. Жодних активних дій іпотекодавцем (як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 ) щодо визнання існування іпотеки не здійснено.

Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 17.11.2021 року у справі №937/5316/20 тлумачення статті 264 ЦК України дає підстави для висновку, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим обов`язком, у тому числі забезпечувальним. Отже, вчиненням позичальником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу за основним зобов`язанням, не переривається позовна давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимога про стягнення боргу за основним зобов`язанням і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними вимогами (основною та додатковою), застосування до додаткових вимог наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою законом не передбачено.

Підстав для переривання перебігу позовної давності судом не встановлено, про поважність причин пропуску позовної давності позивачем не заявлено.

Враховуючи передання кредитної справи ОСОБА_2 новому кредитору у 2012 році, останній повинен був знати про зміну строку кредитування Промінвестбанком, та відповідно про початок відліку строк позовної давності саме із 10 жовтня 2011 року. Відтак загальний трирічний строк позовної давності сплинув 10 жовтня 2014 року, тоді як позивач звернувся до суду із цим позовом лише 22 січня 2019 року, тобто за межами строку позовної давності.

Частина 4 статті 267 ЦК України передбачає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд констатує, що сплив строку позовної давності на час вирішення спору є підставою для відмови в захисті порушеного права позивача, оскільки відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України всі судові витрати слід покласти на позивача у зв`язку з відмовою у позові.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 259, 264 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Повністю відмовити у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України всі судові витрати покласти на позивача.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ЄДРПОУ - 35326253, п/р - НОМЕР_1 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346, місце знаходження: 04080, м.Київ, вул. Вікентія Хвойки, будинок 21.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст виготовлений 14.11.2024 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Наумова