Дата документу 11.11.2024
Справа № 334/5102/24
Провадження № 2/334/2310/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Коломаренко К.А., за участі секретаря судового засідання Цілінко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНСТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», в особі представника адвоката Городніщевої Є.О. (діє на підставі Ордеру серії АІ №1629663 від 11.06.2024 р.) звернулось до Ленінського районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 122 012,50 гривень, судових збір у розмірі 2 422,40 гривень та судові витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 гривень.

Позов обґрунтовує тим, що 07.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір №5504060 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №19-ОД від 05.01.2022. За умовами кредитного договору сума кредиту складає 25 0000,00 грн. (п.1.3). Строк кредиту - 360 днів. Дата повернення кредиту 02.02.2023 вказується в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього договору. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 25 000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 . Відповідно до п.1.5 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується: у межах строку кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору. 27 листопада 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладений договір факторингу, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №5504060 від 07.02.2022, укладеним з відповідачем. Відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув надані йому кредити в строки, передбачені Кредитним договором, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись з вказаним позовом до суду.

Ухвалою суду від 27.06.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

22.07.2024 року до суду засобами поштового зв`язку від відповідача ОСОБА_1 , за підписом представника адвоката Лишенко С.С., надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач визнає вимоги частково, мотивуючи тим, що останні позивачем нараховувались поза межами кредитування. Також максимальний розмір денної процентної ставки згідно Закону України «Про споживче кредитування» не може перевищувати 1 %. Щодо правової допомоги зазначили на завищену та необґрунтовану її суму, просить знизити розмір витрат на правову допомогу до 4000,00 гривень.

24.07.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, сформована в системі «Електронний суд» представником позивача ОСОБА_2 відповідно до якого зазначено, що кредитний Договір укладений між ТОВ "Авентус Україна" та відповідачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Вказують, що переказ кредитних коштів, було здійснено на банківську карту, яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту. Відсотки нараховані законно та в межах строку користування кредитом. На підставі зазначено, просять позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 16.09.2024 року витребувано у ПАТ «Альфа-Банк» інформації щодо підтвердження факту належності платіжної картки НОМЕР_1 ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), а також підтвердження факту зарахування коштів 07.02.2022 року на дану платіжну картку банком-емітентом якої є ПАТ «Альфа-Банк», у сумі 25 000 гривень від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» ().

21.10.2024 року надійшла витребувана судом інформація, згідно якої 07.02.2022 року на рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ «СЕНС БАНК», зараховано кошти в сумі 25 000,00 гривень. Зарахування проводилось стороннім еквайром (ПУМБ), інформацією щодо ініціатора переказу АТ «СЕНС БАНК» не володіє.

14.10.2024 представник позивача Городніщева Є.О. через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи без її участі. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог ЦПК України. У відзиві на позовну заяву просили розглядати справу без участі відповідача.

Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 2 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07.02.2022 ОСОБА_1 з метою отримання кредиту підписала з ТОВ «АВЕНТУС Україна» Договір №5504060 про надання споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором М523493, згідно умов якого отримала кредит у сумі 25000,00 гривень (п. 1.3) строком на 360 днів (п.1.4) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% на день (п.1.5.1) - Процентна ставка фіксована (т.1 а.с.20-30).

Також, 07.02.2022 ОСОБА_1 підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором М523493 Паспорт споживчого кредиту на отримання кредиту від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», згідно якого отримала кредит у розмірі 25000,00 грн. на 360 днів. Цим паспортом визначена сукупна вартість кредиту: річні проценти 726,35 % (1,99% в день) (т.1 а.с. 159-162).

Також, відповідачем 07.02.2022 електронним підписом М523493 одноразовим ідентифікатором підписана Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит платежів за наданим кредитом, в якому відображені: періоди платежів, загальний щомісячний платіж, в тому числі, повернення тіла кредиту, річних та щомісячних процентів (т.1 а.с. 31).

Факт перерахування кредитних коштів відповідачу на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , рахунок до картки № НОМЕР_3 у сумі 25 000,00 грн. підтверджено інформацією АТ «СЕНС БАНК», наданою на виконання ухвали суду, а також копією довідки ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» №3850 від 11.12.2023 року, долученою до позову.

Відповідачем факт отримання грошових коштів та отримання коштів вказаному розмірі у поданому нею відзиві на позовну заяву не заперечувався.

В порушення зазначених умов Кредитного договору №5504060 від 07.02.2022, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим, відповідно до поданого позивачем Розрахунку заборгованості має борг у сумі 122 012,50 гривень, що складається з: заборгованості за тілом кредиту 25000,00 гривень та заборгованості по нарахованим процентам 97 012,50 гривень (т.1 а.с.40-73).

27.11.2023 року між ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено договір факторингу №27.11/23-Ф, відповідно до умов якого, ТОВ «АВЕНТУС Україна» відступає ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» право грошової вимоги до Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, нарахованими процентами, комісіями, пенею, та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (т.1 а.с. 139-156).

Актом прийому передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу №27.11/23-Ф та Витягом з Реєстру боржників від 27.11.2023, підтверджується відступлення прав вимоги за Кредитним договором №5504060 від 07.02.2022, за яким боржником є ОСОБА_1 ..

З Витягу з Реєстру боржників від 27.11.2023 вбачається, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 по Кредитному договору №5504060 від 07.02.2022, згідно якого сума заборгованості склала 92 162,50 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 25 000,00 гривень, заборгованість по нарахованим процентам 67 162,50 гривень (т.1 а.с.74).

Відповідачем не було спростовано та не заперечувалися набуття права вимоги позивача ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» на всі права кредитора за кредитним договором №5504060 від 07.02.2022.

Позивач зазначає, що ним було нараховано відсотки за 60 календарних днів (07.11.2022 05.01.2023) в межах строку договору відповідно до наступного:

25 000 грн. * 1,90% = 497,5 грн. * 60 календарних днів = 29 850 грн.

Однак, судом встановлено, що відповідно до витягу з реєстру боржників, що є додатком №1 до договору факторингу №27.11/23-Ф від 27.11.2023, загальна сума заборгованості відповідача, станом на 27.11.2023, складала 92 162,50 гривень.

В той же час, нарахування відсотків позивачем було здійснено за період з 07.11.2022 по 05.01.2023, який передував укладенню договору факторингу №27.11/23-Ф від 27.11.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (позивач). При цьому, жодних обґрунтованих розрахунків на підтвердження нарахування відсотків у сумі 29 850, грн. в матеріалах справи не міститься.

Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).

Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Матеріали справи свідчать про те, що Кредитний договір №5504060 від 07.02.2022 про надання споживчого кредиту було укладено в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Нормою ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст.640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст.204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 526, 615 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

Відповідно до ч1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, за якою «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

Враховуючи викладене, а також те, що в матеріалах справи відсутні заперечення відповідача щодо отримання кредиту у сумі 25 00,00 гривень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Кредитним договором №5504060 від 07.02.2022 за тілом кредиту у сумі 25 00,00 гривень.

Відповідно до ч.1 ст1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України, про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18.

Відповідно до умов Кредитного договору №5504060 від 07.02.2022 встановлено відсоткову ставку за користування кредитом у розмірі 1,99 % в день у межах строку кредиту, який складає 360 днів (до 02.02.2023).

В цей період, тобто з 07.02.2022 по 02.02.2023 кредитором виступало ТОВ «АВЕНТУС УКАЇНА», який в межах строку кредитування, а саме в період з 07.02.2022 по 02.02.2023 нарахував відповідачу заборгованість за відсотками у сумі розмірі 67162,50 грн., яку потім 27.11.2023 (дата відступлення права грошової вимоги) відступив новому кредиту ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна».

Таким чином, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками у сумі саме 67 162,50 грн. в межах погодженого строку кредитування, а не як заявлено у позові.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками суперечить правовій позиції висловленій у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18.

Крім того, суд відхиляє доводи позивача як необґрунтовані щодо нарахуванням ними як новим кредитором відсотків за користування кредитом за 60 днів в період з 07.11.2022 по 05.01.2023 у сумі 29 850,00 гривень, тобто в той період коли кредитором ще виступав ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», оскільки така заборгованість не нараховувалась і не передавалась ТОВ «АВЕНТУС Україна» новому кредитору, яким є позивач по справі.

Отже, наведені вище вимоги позову є необґрунтованими та в їх задоволенні слід відмовити.

Що стосується доводів представника відповідачки про те, що проценти нараховані кредитором з порушенням вимог Закону України «Про споживче кредитування», яким передбачено, що розмір денної процентної ставки за споживчими кредитами не повинен перевищувати 1 %, то в цій частині слід зазначити, що зміни до вказаного закону набрали чинності лише 24.12.2023 і поширюються на договори про споживчий кредит, укладені до набрання ним чинності виключно у разі, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Факт не вчинення жодних дій щодо розірвання Договору, або визнання їх не дійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором є нічим іншим як визнання Договору таким, що укладений з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених Договором.

Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням викладеного в сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Кредитним договором №5504060 від 07.02.2022 у сумі 92 162,50 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 25 000,00 грн., заборгованість по нарахованим відсоткам - 67 162,50 грн.

Щодо вирішення питання розподілу судових витрат, заявленого представником позивача в позові, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 829,77 гривень = (2 422,40 х 92 162,50 / 122 012,50).

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов наступних висновків.

Як передбачено у статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (ч.1 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ч.5 ст.135 ЦПК України, сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч.4 ст.137, ч.7 ст.139 та ч.3 ст.141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

Приписами ч.1 ст.26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Так, позивачем заявлена вимога на відшкодування понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., на підтвердження яких надані наступні докази: копію договору №28/03-2024 про надання правової допомоги, укладеного 10.07.2023 між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Городніщевою Є.О.; сканкопію Ордера на надання правничої (правової) допомоги від 11.06.2024 серії АІ №1629663, копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗР №21/3145 від 18.05.2023, копію Звіту від 11.06.2024 про надання правової допомоги згідно Договору №28/03-2024 від 28.03.2024, згідно з яким позивачу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» адвокатом Городніщевою Є.О. надано правову допомогу на загальну суму 10 000,00 гривень; копію Рахунку на оплату №933-11/06-2024 від 11.06.2024; копію платіжного доручення №5243 від 14.06.2024 року про сплату ТОВ ФК «Фінтраст Україна» адвокату Городніщевій Є.О. 10 000,00 грн., призначення платежу: Сплата за послуги з аналізу, складання та подання позовної заяви до ОСОБА_1 згідно р/ф №93311/062024 від 11.06.2024р. без ПДВ.

Суд визнає надані стороною позивача докази на підтвердження витрат на правничу допомогу належними, допустимими, достовірними і достатніми.

Разом з тим, як вбачається з наданої стороною позивача копії Звіту про надання правової допомоги та Рахунку на оплату по замовленню, адвокатом здійснено такі роботи та послуги: 1) Збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором№5504060 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 - 3 години по 1 000,00 грн. на суму 3 000,00 грн.; 2) Складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором - 5 годин по 1 000,00 грн. на суму 5 000,00 грн.; 3) Подання позовної заяви в інтересах клієнта - 2 години по 1 000,00 грн. на суму 2000,00 грн. Разом 10 000,00 грн.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України).

Відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу через їх неспівмірність складності справи не подавалось.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5,9 ст.141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Як зазначив Верховний суд у своїй постанові 24 січня 2022 року по справі № 757/36628/16-ц, у відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 червня 2022 року у справі № 915/517/21 містить висновок, що «відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Подібні правові позиції викладено у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/14598/20 та додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18».

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. За неможливості встановити умови щодо порядку обчислення, форми та ціни правової допомоги згідно з умовами договору суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Такий висновок зроблено у постанові КЦС ВС від 28 вересня 2022 року по справі № 529/201/20.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

У постанові від 12 травня 2020 року по справі № 904/4507/18, обґрунтовуючи правові підстави стягнення витрат на професійну правову допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Суд звертає увагу, що дана справа є типовою та нескладною, договором про надання правової допомоги не визначено як розмір гонорару адвоката, так і вартість його послуг, вказаний позов було подано шляхом його направлення через систему «Електронний суд», а розгляд самої справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження, жодного судового засідання за участі представника позивача не відбулося (подано клопотання про розгляд справи без їх участі), тому у суду виникають сумніви щодо часу витраченого представником позивача на надання правової допомоги згідно вказаного переліку - 10 годин (збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви; складання позовної заяви; подання позовної заяви до суду), зокрема щодо подання позовної заяви в інтересах клієнта - 2 години на суму 2 000,00 грн.

Підсумовуючи викладене, враховуючи, що договором про надання правової допомоги розмір гонорару адвоката не визначений, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини цієї справи, що вказані вище, складність та категорію справи, а також положення ЄСПЛ та практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на правову допомогу в цілому, суд вважає розмір витрат позивача є завищеним, неспівмірним, тому зменшує такі витрати на суму до 3 000,00 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд розраховує судові витрати, відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 2266,06 гривні.

В решті позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись статтями 3, 4, 10, 11, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНСТРАСТ Україна» заборгованість за кредитним договором №5504060 від 07.02.2022 у сумі 92 162,50 (дев`яносто дві тисячі сто шістдесят дві гривні 50 коп.) гривень, з яких:

заборгованість за тілом кредиту - 25000, 00 гривень;

заборгованість по нарахованим відсоткам 67 162,50 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНСТРАСТ Україна» витрати по сплаті судового збору у сумі 1 829,77 гривень (одну тисячу вісімсот двадцять дев`ять гривень 77 копійок) та на правничу допомогу у сумі 2266,06 (дві тисячі двісті шістдесят шість гривень 06 копійок).

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНСТРАСТ УКРАЇНА», , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд.15, офіс 118/2.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_1 .

Суддя: Коломаренко К. А.