Справа № 373/2006/23
Номер провадження 2/373/83/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі

головуючого-судді Хасанової В.В.,

за участю

секретаря судового засідання Шинкаренко А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

02.10.2023 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про вселення до житлового приміщення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 та, з врахуванням змінених позовних вимог, просив зобов`язати ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю, а саме: частиною квартири АДРЕСА_1 .

Також просив вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_4 судові витрати на свою користь.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що постановою Київського апеляційного суду від 07.10.2019, яку постановою Верховного Суду від 23.03.2020 залишено без змін, визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , яка складається із житлової площі 18,50 кв.м та має загальну площу 37,50 кв.м. Проте, відповідач, починаючи з 2018 року чинить систематичні перешкоди позивачу у користуванні вказаною квартирою, позбавила позивача можливості доступу до спірного житла.

Ухвалою суду від 20.10.2023 було відкрито провадження в даній справі за загальними правилами позовного провадження.

17.11.2023 від відповідача ОСОБА_4 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання наголосила на тому, що позивач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження зазначених ним обставин, а тому в задоволенні позову просила відмовити в зв`язку з недоведеністю.

29.12.2023 до суду надійшов відзив на заяву про зміну позовних вимог, в якому відповідач просила відмовити в задоволенні позову в зв`язку з його недоведеністю.

В судовому зсіданні позивач та представник позивача адвокат Кожуховський О.В. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що у спільній квартирі разом із відповідачкою та її сином вони почали проживати орієнтовно з 2006-2008 року, на той момент сторони були одружені. У 2019 році шлюб між сторонами було розірвано. З травня 2018 року він уже не проживав у спірній квартирі, оскільки після народження онука у відповідачки місця для ОСОБА_5 у квартирі не залишилося. Родина почала чинити скандали і на цій підставі ОСОБА_1 добровільно виїхав з квартири, щоб не терпіти моральні знущання від осіб, які проживають у квартирі. Після того, як покинув місце проживання, ОСОБА_1 вперше прийшов до квартири у серпні 2018 року для того щоб домовитися про компенсацію за його частку житла, проте цього не відбулося. Згодом (після серпня) він знову прийшов до квартири, проте потрапити в середину не міг, оскільки вхідний замок було змінено. До квартири приходив протягом наступних трьох років приблизно раз на два місяці, проте ОСОБА_4 , її син та невістка з маленькою дитиною на руках перешкоджали входу в середину квартири. В 2019 року він викликав поліцію, щоб вони зафіксували факт того, що його не впускають до квартири. Поліцію з того часу викликав приблизно п`ять разів.

ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Пояснила, що у 2018 році ОСОБА_1 покинув квартиру, забравши всі свої речі. Три місяці він не з`являвся та не телефонував їй. Через три місяці він прийшов до квартири із бажанням вселитися, на що вона відповіла: «вселяйся», але ОСОБА_6 не вселився. У серпні 2018 року ОСОБА_1 вперше викликав поліцію, проте завжди поліція приїжджала раніше, ніж сам ОСОБА_1 приходив. Перед приїздом поліції самого ОСОБА_1 ще не було. У ті дні, коли приїжджала поліція, позивач намагався заходити в квартиру разом із сусідами «алкоголіками», яких називав свідками, тому відповідачка не впускала, казала, що впустить ОСОБА_1 самого. Також зазначила, що замок від квартири вони замінили у травні, одразу після того, як ОСОБА_1 покинув місце проживання. Вона боялася, що позивач може прийти до квартири і робити «що завгодно», у тому числі пошкодить її майно.

Суд, заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, що містяться у матеріалах справи, дійшов наступного висновку.

Згідно з рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.04.2019 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 07.10.2019 рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.04.2019 скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Визнано спільною частковою сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 квартиру, що знаходиться у будинку АДРЕСА_2 , яка складається із житлової площі 18,50 кв.м та має загальну площу 37,50 кв.м. В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на частину зазначеної квартири.

Постановою Верховного Суду від 23.03.2020 постанову Київського апеляційного суду від 07.10.2019 залишено без змін.

Судом досліджено надані до позову талони-повідомлення єдиного обліку за № 3373 від 07.06.2021, № 1074 від 04.03.2020, № 4120 від 23.07.2023, № 026878 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від імені ОСОБА_1 , за змістом яких колишня дружина ОСОБА_4 перешкоджає потрапити до спільної квартири АДРЕСА_1 . Також до позову додано копію висновку по матеріалам ЖЄОЗП № 6398 від 16.10.2018; копію повідомлення т.в.о.начальника ВП № 1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області Ногіна Г. від 08.08.223 за № 1397.

Відповідно до акту депутата Переяславської міської ради Бутовича О.М. за № 670 від 13.11.2023 останні шість місяців ОСОБА_1 , з його слів, не проживає в квартирі за місцем реєстрації по АДРЕСА_3 в зв`язку з тим, що його туди не допускають, а з травня 2023 року проживає в гаражі № НОМЕР_1 гаражно-будівельного кооперативу «Прогрес-4» в непридатних для нормального життя умовах.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання за № 186/11 від 09.11.2023, складеного депутатом Переяславської міської ради Іващенком А., ОСОБА_1 з 2019 року в спірній квартирі АДРЕСА_1 не проживає, особистих його речей в квартирі немає. Зі слів ОСОБА_4 ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_4 із своєю співмешканкою.

Згідно з переліком платежів за комунальні послуги від імені ОСОБА_4 , остання проводила проплату за комунальні послуги за період 01.01.2019 16.11.2023 за адресою АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідки до акту МСЕК № 361876 серії КИО-1 від 23.03.2011 ОСОБА_4 має інвалідність другої групи з 01.04.2011 довічно.

Також до позову додано довідку про доходи ОСОБА_1 за період з 01.10.2023 по 31.10.2023; фото житлових приміщень; звіт про незалежну оцінку нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 ; копію довідки № 209 від 25.10.2024, виданої КНП «Переяславська БЛІЛ» про те, що ОСОБА_4 з 25.10.2024 лікувалася в терапевтичному відділенні з діагнозом «Бронхіальна астма. Емфізема легень».

Допитаний в якості свідка позивач ОСОБА_1 пояснив, що перешкоди в користуванні квартирою почалися, коли в квартиру заселилася родина відповідачки син, невістка і згодом народився онук. Одного дня, він просто не повернувся додому, однак, коли повернувся, то не зміг потрапити до помешкання, оскільки в квартирі був змінений замок. Про зміну замка його ніхто не повідомляв та ключі від квартири не надавав. З цього приводу він звертався в поліцію, 5 разів викликав наряд у зв`язку із недопуском його в квартиру. Якось йому зателефонувала колишня дружина і сказала забрати свої речі, коли він приїхав до будинку, речі були вже внизу в пакетах, які він забрав. З часу, коли не міг потрапити до квартири, жив у гаражі, який йому купив брат, потім поселився у бабусі в будинку і жив 1,5 роки там до її смерті. В наступному, знову повернувся в гараж, жив у знайомих, де тільки міг, у жінок він також проживав. Одразу після винесення постанови Верховним Судом прийшов до спірної квартири, щоб заселитися, однак йому не дозволила родина колишньої дружини.

Свідок ОСОБА_7 в суді повідомив, що є прийомним сином відповідача. ОСОБА_1 з квартири ніхто не виганяв, він залишив житло самовільно. Замок вони дійсно змінили приблизно у 2018 році, змінив замок він особисто сам, щоб убезпечити квартиру від крадіїв, оскільки ОСОБА_1 пішов з квартири, нічого не сказавши. Самостійно ОСОБА_1 до квартири зайти не міг, однак, коли родина була вдома, ніхто йому в цьому не відмовляв. Разів 10 вони з матір`ю зустрічались з ОСОБА_1 , щоб домовитись про викуп у нього його частини квартири, однак такі перемовини ні до чого в кінці кінців не привели.

Свідок ОСОБА_8 в суді пояснила, що ОСОБА_4 розповідала їй, що ОСОБА_1 пішов з квартири сам, у зв`язку з розлученням. Зі слів позивачки знає, що ОСОБА_1 проживає з іншою жінкою. Про гараж, в якому нібито проживає ОСОБА_1 , свідку нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_9 в суді пояснив, що знає ОСОБА_1 як сусіда по гаражу з 2018 року. ОСОБА_1 проживає в гаражі з 2018 року, оскільки в нього спірні відносини щодо квартири. Конкретна причина проживання ОСОБА_1 у гаражі йому невідома.

Свідок ОСОБА_10 в суді пояснив, що знає ОСОБА_1 як сусіда по гаражу, років 5. Знає, що ОСОБА_1 проживає інколи в гаражі, в нього там є грубка, диван, телевізор, він там готує собі їжу. Проживає там приблизно з 2020 року в зв`язку з сімейними обставинами.

Свідок ОСОБА_11 в суді пояснив, що знає ОСОБА_1 з 1984-1985 років, вони разом навчалися на шофера. Зараз в них разом гаражі в одному кооперативі. ОСОБА_1 йому повідомляв, що його не впускають до свого житла, у зв`язку із цим він проживає у гаражі.

Свідок ОСОБА_12 в суді пояснив, що ОСОБА_1 його товариш. Він неодноразово розповідав про те, що має намір розлучитися з дружиною, а потім і про те, що його не впускають в квартиру колишня дружина і син, що дружина погрожувала йому.

Свідок ОСОБА_13 в суді пояснив, що його брат позивач по справі, протягом п`яти років не може потрапити до житла. Цією зимою ОСОБА_1 жив у нього, у його дітей, у товариша ОСОБА_14 . Також одного разу став свідком того, як ОСОБА_4 , не впускаючи ОСОБА_1 в квартиру, говорила, що в неї мала дитина в квартирі, і вона не впустить його до квартири.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 41 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Як вказує ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя є власником частини квартири, що знаходиться у будинку АДРЕСА_2 .

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідач змінила замки від вхідних дверей та чинить йому перешкоди у користуванні квартирою.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав суду талони-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, за змістом яких колишня дружина ОСОБА_4 перешкоджає потрапити до спільної квартири АДРЕСА_1 , копію висновку по матеріалам ЖЄОЗП № 6398 від 16.10.2018, копію повідомлення т.в.о.начальника ВП № 1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області Ногіна Г. від 08.08.223 за № 1397, а також акт депутата Переяславської міської ради.

Твердження позивача про перешкоди у користуванні квартирою підтверджуються також показаннями, наданими в судовому засіданні свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також ОСОБА_7 .

Відповідач не спростувала доводи позивача щодо наявності створених нею перешкод для доступу до належного позивачу на праві власності об`єкта нерухомості. Докази, надані відповідачкою на спростування тверджень позивача суд вважає неналежними, оскільки вони не обґрунтовують заперечень, на які посилалась остання.

З тих підстав, що показання свідка ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не містять інформації на підтвердження заявлених вимог або заперечень сторін, суд також не бере їх до уваги.

В судовому засіданні позивач визнала, що внаслідок зміни замків в спірній квартирі, позивач не має вільного доступу до неї, що також свідчить про обґрунтованість тверджень позивача.

Неприязні особисті відносини, які склались між сторонами, не можуть бути підставою для обмеження права власності позивача.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про вселення позивача до спірної квартири, а також усунення перешкод у користуванні власністю та зобов`язання не перешкоджати у користуванні спірною квартирою.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Заборонити ОСОБА_4 чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 13 листопада 2024 року.

Суддя В.В.Хасанова