Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3559/23 Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 295/3559/23 за позовом Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення, постачання теплової енергії

за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 червня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Кузнєцова Д.В. у м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради звернулося до суду із названим позовом та, з урахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог та зміни підстав позову (а.с. 29, 117), просило стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 55 514,59 грн та витрати на оплату судового збору в розмірі 2 684,00 грн.

В обґрунтування позову вказано, що квартира АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_4 , забезпечується послугами централізованого опалення, постачання теплової енергії, які надає позивач. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте її рідна донька ОСОБА_1 , успадкувавши право власності на квартиру, в порушення вимог ст. 1281 ЦК України не повідомила про даний факт КП «Житомиртеплокомуненерго».

Зважаючи на викладене, позивач вважав, що ОСОБА_1 успадкувала майнові зобов`язання своєї матері щодо заборгованості по сплаті за послуги теплопостачання квартири, яка утворилася станом на дату смерті останньої 07.04.2021 року, та водночас несе особисту відповідальність за несплату наданих комунальних послуг із 07.04.2021 року по 01.03.2023 року.

Водночас, члени її сім`ї чоловік ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 несуть солідарну з власником майнову відповідальність за зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг на підставі вимог абз. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04 червня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідачі зареєстровані та постійно проживають в квартирі АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 є рідною донькою власника квартири ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є чоловіком та донькою відповідача. Дані родинні зв?язки підтверджувались в ході розгляду справи. Отже, в розумінні норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» N? 2189-VII, відповідачі є членами однієї сім?ї та споживачами житлово-комунальних послуг за даною адресою, в тому числі і послуг з централізованого опалення, постачання теплової енергії. Відсутність договору про надання послуг не звільняє їх від відповідальності з оплати фактично наданих послуг. Під час розгляду справи було виявлено, що квартира АДРЕСА_3 , є власністю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після виявлення цих обставин позивач змінив підстави позову оскільки вважав, що рідна донька власниці ОСОБА_1 , фактично успадкувала майнові зобов?язання своєї матері щодо заборгованості по сплаті за послуги, та, в порушення вимог ст. 1281 ЦК України не повідомила про даний факт КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради. Крім того, ОСОБА_1 частково визнала заборгованість за надані послуги та здійснила їх оплату 15.05.2023 року на суму 7865,00 та 19.05.2023 на 10000,00 грн., які були зараховані на погашення заборгованості, що утворилась до 01.03.2018 року.

Відзив до апеляційного суду у зазначені строки не надходив.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується інформацією відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області (а.с. 12-14).

Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи №16054 на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_5 , станом на січень 2003 року (до внесення даних в електронний Реєстр прав власності) власником квартири АДРЕСА_6 у вказаному житловому будинку була гр. ОСОБА_4 , відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Носаль Г.М. 27.10.2000 року, реєстр №1329, що підтверджується листом КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради на виконання ухвали від 30.11.2023 (а.с. 114).

Із відповіді Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області від 15.12.2023 року слідує, що спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 не заводилась (а.с. 105).

Заборгованість по обслуговуванню квартири станом на березень 2023 року складає 55 514,59 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по особовому рахунку (а.с. 4).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 у визначений законом шестимісячний строк не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом.

У свою чергу реєстрація ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 сама по собі не є беззаперечним доказом її постійного проживання на час смерті спадкодавця за адресою реєстрації.

Отже, за відсутності належних, допустимих та достовірних доказів постійного проживання на час смерті спадкодавця із останнім ОСОБА_1 не може вважатись такою, що прийняла спадщину, хоча й була на час відкриття спадщини зареєстрована із спадкодавцем за однією адресою.

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи та надавши правову оцінку письмовим доказам, поданим сторонами, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на відсутність доказів прийняття спадщини відповідачем ОСОБА_1 відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідних клопотань про витребування таких доказів, зокрема від управителя багатоквартирного будинку або обслуговуючої організації, в судовому засіданні представник позивача не заявляла, вимоги до відповідача ОСОБА_1 в порядку ст. 1281 ЦК України КП «Житомиртеплокомуненерго» ЖМР не заявляло.

Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають за ч. 1 ст. 541 ЦК України у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У свою чергу, не встановлення дійсного спадкоємця прав та обов`язків померлої ОСОБА_4 , на думку суду, не дозволяє застосувати до спірних правовідносин конструкцію ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» стосовно солідарної відповідальності за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг дієздатних осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які зареєстровані у житлі споживача як власника майна, в контексті одержання ними згоди власника на користування об`єктом нерухомого майна і отримання житлово-комунальної послуги для власних потреб.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду з огляду на таке.

Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» в місті Житомирі здійснює послуги по теплопостачанню.

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII, Закону України «Про теплопостачання» 02 червня 2005 року №2633-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (із змінами) (далі - Правила).

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку встановленому законодавством.

Відповідно до частини 7 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна, і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Подібні за змістом норми закріплено у пункті 1 частини першої, пункті 5 частини другої статті 7 чинної редакції Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII.

Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Пунктом 18 Правил передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно ч.3 ст.9 Закону України ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку сплачувати надані послуги.

Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 від 20 квітня 2016 року.

Квартира за адресою: АДРЕСА_4 забезпечується послугами централізованого опалення, які надаються позивачем. Постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування.

За період із 01 червня 2014 року по 01 березня 2023 року залишаються неоплаченими послуги з централізованого опалення вищезазначеної квартири, у розмірі 55 514,59 грн.(а.с.29)

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Із матеріалів справи вбачається, що за інформацією, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно квартира за адресою: АДРЕСА_4 , знаходиться у власності ОСОБА_4 (а.с.82 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , а саме мати відповідача ОСОБА_1 , після смерті якої відкрилась спадщина. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ст.1220 ЦК України).

Відповідно до відповіді Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області від 15.12.2023 року слідує, що спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 не заводилась (а.с. 105).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, та не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга статті 1281 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1281 ЦК України (тут і далі зміст статті в редакції на час виникнення спірних правовідносин), якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Частиною четвертою зазначеної норми закону передбачено, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців є преклюзивними, їх сплив має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права).

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки встановлені частинами другою і третьою цієї статті.

Аналіз указаних норм дає можливість зробити висновок про те, що кредитор протягом шести місяців після прийняття у передбаченому законом порядку спадкоємцями спадщини (після закінчення шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини) вправі пред`явити до них свої вимоги.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено судом, власником квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_4 була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційний суд зауважує, що спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 не заводилась, що підтверджується відповіддю Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області від 15.12.2023.

В матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті матері у вигляді квартири по АДРЕСА_5 та до неї перейшли обов`язки щодо утримання квартири та сплати послуг за надані послуги централізованого опалення.

Таким чином, враховуючи норми ст.1268 ЦК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач ОСОБА_5 у встановленому законом порядку не прийняла спадщину, хоча й була на час відкриття спадщини зареєстрована із спадкодавцем за однією адресою.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що відповідачі постійно проживають у квартирі АДРЕСА_1 з посиланням на аркуші цієї справи - 12-14 є безпідставними, оскільки наведеними доказами підтверджується лише факт їх реєстрації за вказаною адресою та не свідчать про факт їх постійного проживання на час смерті ОСОБА_4 за адресою реєстрації. Будь-яких доказів протилежного позивачем до суду не надано.

Посилання скаржника на факт визнання заборгованості шляхом її часткової оплати теж не може бути беззаперечним доказом постійного проживання ОСОБА_5 та її сім`ї у вищезазначеній квартирі.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав застосування ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» стосовно солідарної відповідальності за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які зареєстровані у квартирі, оскільки солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають за ч. 1 ст. 541 ЦК України у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання, однак в контексті цієї справи не встановлено дійсного спадкоємця прав та обов`язків померлої ОСОБА_4 .

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на відсутність доказів прийняття спадщини відповідачем ОСОБА_1 відповідно до положень ст. 1268 ЦК України та відсутність підстав для застосування солідарної відповідальності за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Судові витрати залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції залишено без змін рішення суду першої інстанції, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: