УХВАЛА

13 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 362/287/20

провадження № 61-13473ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2024 року

та постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агріі Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Нива 2014», Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Золотий Колос», про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ТОВ «Агроскоп Інтернешнл» (з 22 вересня 2020 року назва -

ТОВ «Агріі Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

ТОВ «Нива 2014», ТОВ НВП «Золотий Колос», про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня

2022 року (з урахуванням ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2023 року про виправлення описки), залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року, закрито провадження у цій цивільній справі на підставі пункту 1 частини першої

статті 255 Цивільного процесуального кодексу України.

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 вересня 2023 року касаційну скаргу ТОВ «Агріі Україна» залишено без задоволення,

ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня

2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року залишено без змін (касаційне провадження № 61-9027ск23).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 січня

2024 року задоволено заяву ТОВ «Агріі Україна» про повернення судового збору. Повернуто ТОВ «Агріі Україна» сплачену суму судового збору у розмірі

190 705,53 грн відповідно до квитанціївід 10 грудня 2019 року № 7209.

У лютому 2024 року ОСОБА_4 звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області із заявою про заміну сторони, просив замінити в ухвалі Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 січня

2024 року позивача на нього.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого

2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду

від 10 вересня 2024 року, відмовлено у задоволенні заяви про заміну сторони позивача.

У вересні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Запропоновано заявнику уточнити, які судові рішення він оскаржує та подати до суду касаційної інстанції виправлену касаційну скаргу. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду строк заявник направив матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2024 року, постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про заміну позивача задовольнити.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами було застосовано норми

Закону України «Про виконавче провадження», натомість заява ОСОБА_4 стосувалася заміни позивача на правонаступника та обґрунтовувалась положеннями статті 55 ЦПК України. При цьому посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17, який судами не був врахований.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом

ТОВ «Агроскоп Інтернешнл», яке змінило найменування на ТОВ «Агріі Україна», до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «Нива 2014», ТОВ НВП «Золотий Колос», про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня

2022 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду

від 27 грудня 2022 року та постановою Верховного Суду від 04 вересня 2023 року, провадження у справі закрито.

За подання позовної заяви ТОВ «Агроскоп Інтернешнл», яке змінило найменування на ТОВ «Агріі Україна», було сплачено судовий збір у розмірі 190 705,53 грн, а після закриття провадження позивач у справі звернувся до суду із заявою про повернення судового збору.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 січня

2024 року заяву задоволено, повернуто ТОВ «Агріі Україна» судовий збір у розмірі 190 705,53 грн.

05 лютого 2024 року між ТОВ «Агріі Україна» як первісним кредитором та фізичною особою ОСОБА_4 як новим кредитором укладено договір про відступлення права вимоги.

За умовами Договору, окрім іншого, первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв на себе право повернення з Державного бюджету України (ГУК у Київ.обл / Васильків.міс / 22030101, , рахунок отримувача UA0010786) суму судового збору в розмірі 190 705,53 грн, сплачену 10 грудня 2019 року за квитанцією № 7209 за наступними реквізитами: отримувач Васильк.УК/м.Васильків/22030101; банк отримувача Казначейство України (ел.адм.подат.); код банку отримувача 899998; рахунок отримувача 0176; призначення платежу: *;101;38948033; Судовий збір, за позовом ТОВ «Агроскоп Інтернешнл». Василький міськрайонний суд Київської обл. Право ТОВ «Агроскоп Інтернешнл», яке змінило найменування на ТОВ «Агріі Україна», на повернення судового збору у розмірі 190 705,53 грн. виникло на підставі ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2024 року по справі №362/287/20.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства в Україні (пункт 9 частини першої статті 129 Конституції України).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про судовий збір» платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Сплачена сума судового збору повертається ухвалою суду за наявності підстав, передбачених частиною другою статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Для повернення судового збору особі, яка його сплатила, потрібно подати до суду клопотання із зазначенням відповідних підстав.

Відповідно до статті 55 Цивільного процесуального кодексу України (далі -

ЦПК України) у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Згідно із частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК).

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, далі -

ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статтях 509, 510 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Як встановлено судами, між ТОВ «Агріі Україна» та ОСОБА_4 укладено договір про відступлення права вимоги.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_4 , суди керувалися тим, що з огляду на спірні правовідносини, відсутні підстави для застосування статті 55 ЦПК України, оскільки станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали провадження у справі було закрито. Апеляційний суд, зокрема констатував, що ОСОБА_4 не є платником судового збору у розмірі 190 705,53 грн, сплаченого 10 грудня 2019 року за квитанцією № 7209, а ухвала Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2024 року від 24 січня 2024 року про повернення суми судового збору не є виконавчим документом в розумінні положень

Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не підлягає примусовому виконанню.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Обов`язок сплатити судовий збір за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів, не є за своє сутністю цивільним зобов`язанням, і включається до складу судових витрат, а не до предмету і ціни позову, відповідно процесуальний розподіл судом судового збору за результатами вирішення спору між сторонами процесу не призводить до виникнення цивільного зобов`язання, яке, у свою чергу, характеризується правовідношенням між боржником і кредитором з приводу виконання/утримання від виконання певної дії.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду

від 05 травня 2018 року у справі № 913/54/16, заміна кредитора у зобов`язанні, як і саме зобов`язання, є інститутом цивільного права, а відносини, пов`язані з виконанням судового рішення, у тому числі, щодо стягнення/відшкодування судового збору та інших судових витрат, характеру цивільно-правових не мають.

Також слід зазначити, що сплата суми судового збору, визначеного рішенням суду, не є зобов`язанням у розумінні положень статті 509 Цивільного кодексу України і сплата судового збору не може бути предметом відступлення за договором.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах

від 28 березня 2018 року у справі № 906/110/16, від 05 квітня 2018 року у справі

№ 923/607/16, від 27 березня 2019 року у справі № 910/386/17 та від 13 травня

2019 року у справі № 916/106/15-г.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З огляду на зміст оскаржуваних судових рішень та касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області

від 08 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агріі Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Нива 2014», Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Золотий Колос», про стягнення грошових коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник