Номер провадження: 22-ц/813/1253/24
Справа № 946/9237/19
Головуючий у першій інстанції Баннікова Н. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Ізмаїльського міського районного суду Одеської області від 08 березня 2023 року по справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по переплаті пенсії,

ВСТАНОВИВ:

26.12.2019 року представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - Щербина Олександра Сергіївна звернулася до Ізмаїльського міського районного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості по переплаті пенсії. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 31 липня 2017 року відповідач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеські області із заявою про призначення йому дострокової пенсії, як військовослужбовцю, заяву задовольнили та було нараховано ОСОБА_1 пенсію за вказаний ним період. Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 надану суму пенсії, обґрунтовуючи це тим, що відповідачем було безпідставно отримано дострокову пенсію, через подачу недостовірних даних, оскільки з боку військової частини не було надано відомостей до реєстру застрахованих осіб, тому підтвердити належність відповідача до перелічених груп осіб, яким нараховується дострокова пенсія неможливо, через що нараховану суму дострокової пенсії потрібно стягнути з ОСОБА_1 (а.с. 1-32).

Рішенням Ізмаїльського міського районного суду Одеської області від 08 березня 2023 року у задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області було вирішено відмовити (а.с. 113-114).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Анзонгер Наталія Сергіївна звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просила оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до винесення неправильних висновків про те, що платежі, які прирівнюються до пенсії не підлягають повернення за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку відповідача. Апелянт, в свою чергу, наголошує на тому, що з боку Головного управління Пенсійного фону України в Одеській області спостерігається факт вчинення рахункової помилки. Разом з тим, зазначає, що нарахована дострокова пенсія вважається безпідставно набутим майном, тому особа, що ним заволоділа, зобов`язується його повернути з причини набуття майна без достатньої правової підстави, що не було враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення. До того ж, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вказує, що Ізмаїльським міським районним судом Одеської області не було враховано, що незаконне втрачання коштів тягне за собою матеріальні збитки для бюджету та може сприяти неналежному виконанню своїх обов`язків управління (а.с. 115-124).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.04.2023 року, після усунення апелянтом недоліків апеляційної скарги, визначених ухвалою суду від 04.04.2023 року та 14.04.2023 року, було відкрито апеляційне провадження та справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін по справі (а.с. 146-148).

22.05.2023 року на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України, в якій відповідач зазначав, що не погоджується із поданою апеляційною скаргою та вважає оскаржуване рішення ухвалене із дотриманням норм матеріального та процесуального права. Разом з тим, відповідач стверджував, що факт відсутності в індивідуальних відомостях, як про застраховану особу, в системі персоніфікованого обліку відомостей про сплату страхових внесків за 2015-2016 роки не може бути підставою для відмови в зарахуванні цього періоду до мого страхового стажу для призначення пенсії за віком, оскільки законодавчими актами гарантується зарахування часу проходження військової служби до такого стажу, а військовою частиною із заробітної плати утримувався єдиний соціальний внесок.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Сторони в судове засідання не викликались.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши наявні матеріали справи, апеляційним судом встановлено наступні обставини справи.

Згідно довідки від 30.05.2017 року, ОСОБА_1 проходив строкову військову службу з 04.11.1976 року по 04.11.1978 року; військову службу за мобілізацією з 28.01.2015 року по 19.04.2016 року; брав участь у бойових діях антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях з 18.05.2015 року по 29.10.2015 року, та з 11.11.2015 року по 06.01.2016 року (а.с. 9).

Згідно з довідкою № СЗ/1450 від 30.05.2017 року, наданою ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , 1958 р.н., проходив військову службу за мобілізацією з 28.01.2015 року по 19.04.2016 року.

Відповідно до довідки про нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески № 3782 від 20.10.2021 року, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 з 10.03.2015 року по 19.04.2016 року. У період служби йому нараховано суми грошового забезпечення та сплачено страхові внески, які враховуються при обчисленні пенсії, починаючи з квітня 2015 року по квітень 2016 року (а.с. 109).

Згідно довідки Військової частини від 21.06.2017 року про грошове забезпечення, винагороду для обчислення пенсії, сума страхових внесків склала за період з 19.04.2015 року по 19.04.2016 року десять тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім грн. 36 коп. (а.с. 13).

31.07.2017 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до ГУ із заявою про призначення йому дострокової пенсії за віком відповідно до п.3 розділу XV ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 6).

Протоколом 2423 від 05.10.2017 року відповідачеві було призначено пенсію з дати звернення до органу ПФ, тобто з 31.07.2017 року.

Рішенням № 10 від 09.01.2018 року було здійснено заміну рішення від 05.10.2017 року про призначення з 31.07.2017 року пенсії за віком згідно заяви № 2423 від 31.07.2017 року ОСОБА_1 , на призначення пенсії за віком з 01.10.2017 року після внесення змін в ст. 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 19).

Представник позивача зазначає, що період проходження відповідачем військової служби під час мобілізації у період з 01.04.2015 року по 18.04.2015 року та з 19.04.2015 року по 30.04.2016 року неможливо врахувати до стажу роботи у зв`язку з ненаданням військовою частиною НОМЕР_1 відомостей до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а тому, посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ОСОБА_1 нараховану суму дострокової пенсії.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції посилаючись на відповідні положення ст. 1215 ЦК України, з урахуванням обставин справи, дійшов висновку щодо відмови у задоволені позовних вимог, оскільки платежі, що прирівнюються до пенсії не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому, суд не може погодитись, що в даному випадку з боку юридичної особи була наявна рахункова помилка. Відсутня і недобросовісність з боку набувача.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи в свою чергу встановлено, що звертаючись до суду із відповідною апеляційною скаргою, апелянт посилається на помилкові висновки суду першої інстанції щодо відсутності рахункової помилки з боку позивача, а тому на думку апелянта в даному випадку підлягають застосуванню положення ст. 1212 ЦК України щодо повернення безпідставно набутого майна, у зв`язку із чим слід зазначити.

Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Натомість, положення ст. 1215 ЦК України містить відповідний перелік випадків за наявності яких безпідставно набуте майно не підлягає поверненню, а саме: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі № 753/15556/15, положеннями ст. 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Аналогічні висновки щодо застосування відповідних положень ст. 1215 ЦК України також містяться у постановах ВС від 25.04.2018 року по справі № 524/2029/17; від 03.05.2018 року по справі № 473/2859/17; від 26.06.2018 року по справі № 174/404/16.

До рахункових помилок, в свою чергу, належать неправильність в обчисленнях, дворазове нарахування виплат за один і той самий період тощо, тобтоне можуть вважатися рахунковою помилкою неправильне застосування норм закону та нормативно-правових актів. Зазначеного висновку також дійшов ВСУ в постанові від 20.06.2018 року по справі № 501/2500/15. Тобто, «рахункова помилка це результат неправильного застосування правил арифметики» (постанова ВС від 20.06.2018 року по справі № 501/2500/15).

З матеріалів справи вбачається, що протоколом 2423 від 05.10.2017 року ОСОБА_2 було призначено на нараховано пенсію з дати звернення до Пенсійного фонду України із заявою про про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п. 2 розділу 15 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсію було нараховано на підставі заяви відповідача від 31.07.2017 року та відповідного рішення управління ПФУ, яка була виплачена відповідачеві, що також підтверджується наявними матеріалами справами. В подальшому рішенням № 10 від 09.01.2018 року було здійснено заміну рішення від 05.10.2017 року про призначення відповідачеві пенсії з 31.07.2017 року, у зв`язку із встановленням відсутності в індивідуальних відомостях про застраховану особу звіту за період з січня 2015 року по квітень 2016 року (проходження служби за мобілізацією), що на думку апелянта по справі є саме відповідної рахунковою помилкою під час призначення та нарахування пенсії. Проте, зважаючи на вищенаведене та встановлені обставини справи, в тому числі безпосередньо з огляду на підстави нарахування пенсії, враховуючи сталу судову практику розгляду даної категорії справ, згідно якої рахункова помилка розуміється виключно як результат неправильного застосування правил арифметики, яке проявляється в подвійному нарахуванні виплат, неправильності в обчисленнях тощо, доводи апелянта в цій частині відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані та нічим не доведені. Разом з тим, апелянтом також не було надано в свою чергу будь-яких належних та обґрунтованих доказів на підтвердження наявності певної недобросовісності з боку відповідача, яка на думку апелянта стала підставою для помилкового призначення та нарахування пенсії з моменту подання відповідної заяви від 31.07.2017 року. Слід зазначити також про наявності в матеріалах відомостей щодо проходження ОСОБА_1 військової служби за мобілізацією в період з 28.01.2015 року по 19.04.2016 року, в тому числі нарахування йому суми грошового забезпечення та сплати страхових внесків, які враховуються при обчисленні пенсії, починаючи з квітня 2015 року по квітень 2016 року (а.с. 109). При цьому, обов`язок щодо подання відповідних даних до Пенсійного фонду покладаються виключно на військову частину, в даному випадку, а контролююча функцію щодо подання таких відомостей відповідно покладена безпосередньо на ПФУ.

З огляду на наведені обставини справи в своїй сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити щодо правильності висновків суду першої інстанції відносно відсутності підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на відсутність в даному випадку підстав для застосування положень ст. 1212 ЦК України, у зв`язку із ненаданням позивачем належним та обґрунтованих доказів на підтвердження наявності з його сторони відповідної рахункової помилки під час призначення та виплати пенсії та відповідно недобросовісності зі сторони відповідача.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в своїй сукупності, оскільки наведені доводи апелянта не спростували правильні по суті висновки суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає апеляцій скаргу без задоволення та оскаржуване рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міського районного суду Одеської області від 08 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

С.М. Сегеда

Р.Д. Громік