Справа № 288/1710/24
Провадження № 2/288/473/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року селище Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

з участю секретаря судових засідань - Колодяжної Н.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про визнання права власності на житловий будинок, в якому з врахуванням уточнених позовних вимог вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 .

Після смерті матері відкрилась спадщина до складу якої входить, зокрема, житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 .

Позивач та її сестра ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняли спадщину після смерті матері.

Звернувшись до нотаріуса 19.07.2024 року з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з тим, що відсутні документи, які підтверджують право спадкування на житловий будинок.

Також не має можливості укласти договір про поділ спадкового майна, так як на частину спадкового майна видано свідоцтво про право на спадщину.

На житловий будинок технічний паспорт не виготовлявся, однак інформація про його технічні характеристики міститься у виписці з погосподарської книги.

Сестра позивача ОСОБА_2 не заперечує щодо оформлення позивачем права власності на весь житловий будинок, однак вони позбавлені можливості укласти угоду про поділ спадкового майна, оскільки на його частину видано свідоцтво про право на спадщину.

Крім того, позивач являється власником земельної ділянки під будинком, площею 0,2500 га.

Позивач вважає, що вказане свідчить про наявність підстав для визнання за нею права власності на житловий будинок, іншим способом набути позивач не має можливості.

Позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 . Судові витрати віднести на її рахунок.

Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила справу розглядати без її участі.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій просить розглядати справу без її участі, з позовними вимоги згодна в повному обсязі.

Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 13 жовтня 1979 року Красногірським сільським ЗАГС Попільнянського району Житомирської області, ОСОБА_4 13 жовтня 1979 року уклала шлюб з ОСОБА_5 , прізвище дружини після укладення шлюбу « ОСОБА_6 », запис за № 10 /а.с. 5/.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 02 березня 1956 року Красногірською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказані ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , запис за № 10 /а.с. 6/.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 12 березня 2019 року Виконавчим комітетом Красногірської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис № 2 /а.с. 7/.

Як вбачається з Державного акту на право власності на земельну ділянку № 125909, виданого 16 жовтня 2009 року, ОСОБА_1 на підставі рішення від 24.06.2009 року Красногірської сільської ради є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, земельна діляка розташована за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 8/.

Довідкою № 237/02-14 від 17 липня 2024 року приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області визначено, що після смерті ОСОБА_3 , яка постійно до дня смерті проживала та була зареєстрована у АДРЕСА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області заведено спадкову справу. Спадкоємцями, які прийняли спадщину після померлої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 /а.с. 9/.

Відповідно до повідомлення № 241/02-14 від 19 липня 2024 року приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, так як за зверненням заявника була заведена спадкова справа. Згідно матеріалів спадкової справи, спадкоємцями є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Заявник не надала документ, який підтверджує право спадкодавця на житловий будинок. Також нотаріус позбавлений можливості посвідчити договір про поділ спадкового майна, так як на частину спадкового майна вже видано свідоцтво про право на спадщину. В зв`язку з цим свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок не може бути видано, а договір про поділ спадкового майна не може бути посвідчено /а.с. 10/.

Згідно Виписки з погосподарської книги № 5 на 2016-2024 роки, виданої Харліївським старостинським округом Виконавчого комітету Андрушківської сільської ради Житомирського району Житомирської області, головою двору об`єкту № 188/1, який знаходиться в АДРЕСА_1 , являлась ОСОБА_3 . Земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд (присадибна ділянка) становить 0,2500 га та знаходиться у власності згідно Державного акту на право приватної власності на землю РИ 125909 /а.с. 11/.

Як вбачається з Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 15 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області, спадкоємцями ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на 1/2 частку майна кожна. Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з:земельної ділянки площею 3,9862 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Красногірської сільської ради Попільнянського району Житомирської області. Спадкова справа № 174/2019 /а.с. 25/.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Статтею 1216 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 Цивільного Кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, відповідно до статті 1218 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 Цивільного Кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям з часу її відкриття.

Згідно частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Згідно ч.ч. 1-3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Позивач звернулась до суду з позовом у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами після смерті матері.

Проте, судом встановлено, що за зверненням заявника у нотаріуса була заведена спадкова справа, спадкоємцями майна в даній спадкові справі вказані позивач та відповідач.

Стаття 1296 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно зі статтею 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у гл. 29 ЦК України.

Порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регламентовано Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Згідно з пунктом 2.1 Глави 10 Порядку спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

За положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

З наданої позивачем довідки приватного нотаріуса № 237/02-14 від 17 липня 2024 року /а.с. 9/, вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведено спадкову справу, спадкоємцями які прийняли спадщину після померлої є її діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що також підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом /а.с. 25/.

Як вбачається з повідомлення нотаріуса № 241/02-14 від 19 липня 2024 року /а.с. 10/, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, так як не надано документ, який підтверджує право спадкодавця на житловий будинок, також роз`яснено, що нотаріус позбавлений можливості посвідчити договір про поділ спадкового майна, так як на частину спадкового майна вже видано свідоцтво про право на спадщину.

Отже, спадкоємців, які прийняли спадщину, після смерті спадкодавця, є двоє: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Крім того, на частину майна вже видано свідоцтво про право на спадщину.

Позивач просить визнати за нею право власності на цілий житловий будинок, проте спадкоємцями усього майна, яке належало спадкодавцю, є позивач та відповідач в рівних частках кожен.

Позивач та відповідач мали можливість поділити спадкове майно на власний розсуд до моменту отримання свідоцтва про право на спадщину шляхом укладення договору про поділ спадкового майна, або зазначенням часток у заявах про прийняття спадщини.

Договір про поділ спадкового майна повинен укладатися до моменту видачі свідоцтва про право на спадщину. До договору застосовуються загальні правила цивільного законодавства про форму та порядок укладення подібних договорів.

Законодавець дає право спадкоємцям самостійно врегулювати питання поділу успадкованого майна в договірному порядку. Йдеться про можливість укладення договору про розподіл спадкового майна. Такий договір можна підписати тільки після закінчення терміну для прийняття спадщини. На підставі цієї угоди нотаріус видає свідоцтва про право на спадщину і реєструє право власності на те майно, яке захотів отримати у власність кожен спадкоємець. Тому укласти його можна тільки до видачі свідоцтв про право на спадщину. За своєю суттю договір про поділ спадкового майна звичайний цивільно-правовий договір, в якому вказується як спадкоємці бажають поділити майно між собою. Якщо майно, отримане кожним із спадкоємців не рівноцінно, то в договорі може визначатися грошова компенсація, але вона не повинна замінювати отримання майна в спадщину. Так як це вже буде відчуженням, а не поділом спадщини.

Проте, сторонами вказаний договір не був укладений до отримання свідоцтва про право на спадщину, а спадщину вони прийняли вдвох в рівних частках.

Також, частина перша статті 1273 ЦК України вказує, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Право на відмову від прийняття спадщини існує у спадкоємця лише в межах строку, встановленого для прийняття спадщини, після закінчення якого відмова не допускається і поновлення цього строку законом не передбачено.

Отже, відповідач, як спадкоємець, мала можливість подати заяву до нотаріуса про відмову від прийняття всієї спадщини, або її частини, на користь позивача, а саме житлового будинку, який є предметом позову.

Проте, під час заведення спадкової справи відповідач не надала вказану заяву.

У відповідності до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з частини першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що спадкоємцями після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , є її діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яким належить по 1/2 частці у спадщині. Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 , маючи право на частку у спадковому майні після померлої матері, не подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини, більше того, вчасно звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тому приватним нотаріусом були видані свідоцтва про право на спадщину з вірним зазначенням розміру часток спадкоємців по 1/2.

За таких обставин позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок не підлягає задоволенню.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (пункт 1-4 частини першої статті 264 ЦПК України).

Під час розгляду справи відповідач визнала позов.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) вказано, що «відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даному випадку відсутні».

Таким чином, визнання позову відповідачем, не є підставою для задоволення позову, оскільки відповідно до вимог частини четвертої статті 206 ЦПК України, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд, а в даному випадку визнання відповідачем позову, суперечить викладеним у рішенні суду обставинам з наведених вище підстав.

Отже, суд не може прийняти до уваги заяву відповідача ОСОБА_2 про визнання позову ОСОБА_1 до неї про визнання права власності на житловий будинок, оскільки відмова від спадщини може бути здійснена тільки протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач в позовній заяві просить судові витрати віднести на її рахунок, а тому суд при ухваленні рішення не здійснює їх розподіл.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»; Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; статтями 182, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1222, 1223, 1258, 1268-1270, 1297 ЦК України; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 175, 200, 206, 211, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник