№2/337/34/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бойко Л.Л.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Яна Станіславівна, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

30.05.2023 позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 11.03.2020 між ним та ОСОБА_5 був укладений договір позики, відповідно до якого він надав останній позику в сумі 651 479,40 грн., що за курсом НБУ (1 долар США = 25,31 грн.) на день укладення договору було еквівалентно 25 740,00 доларів США, з кінцевим строком погашення позики 25.03.2025 року включно. На підтвердження отримання коштів за цим договором ОСОБА_5 була власноручна написана розписка. Крім того, виконання ОСОБА_5 зобов`язань з повернення позики було забезпечено іпотекою майна - квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим між ними було укладено Іпотечний договір, посвідчений 11.03.2020 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М. за реєстровим №1105. За умовами договору позики ОСОБА_5 зобов`язувалася повернути йому таку ж суму грошових коштів в строк і за графіком відповідно до п 3.1 договору позики. ОСОБА_5 частково виконувала свої зобов`язання з погашення позики, останній платіж відбувся 18.10.2021, після чого зв`язок з нею припинився. В подальшому на запит його адвоката ними була отримана відповідь відділу РАЦС від 03.03.2023 про те, що 02.11.2021 Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено актовий запис про смерть №1306, згідно з яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 13.03.2023 він засобами Укрпошти направив відповідачу ОСОБА_3 , який є сином і спадкоємцем ОСОБА_5 , вимогу кредитора, яка була отримана відповідачем 25.03.2023. Також він 05.04.2023 року засобами Укрпошти направив Претензію (вимогу) кредитора до спадкоємця приватному нотаріусу ЗМНО ОСОБА_6 , яка була отримана останньою 19.04.2023 та долучена до спадкової справи №23/2022. Однак відповідач як спадкоємець позичальника ОСОБА_5 зобов`язання за вказаним договором до цього часу добровільно не виконав, у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення заборгованості за вказаним договором позики в загальному розмірі 987 201,98грн. Цей розмір заборгованості складається із боргу за позикою - 544 820,40грн., компенсації внаслідок знецінення суми позики внаслідок девальвації гривні згідно з п.4.2. договору позики та ст.533 ЦК України - 242 381,58грн., неустойки (пені) за прострочення виконання згідно з п.4.3. договору позики, зменшеної за власним рішенням позивача, - 100 000,00грн., пені згідно з п.4.4 договору позики та ч.2 ст.625 ЦК України, зменшеної за власним рішенням позивача 100 000,00грн. Вказує на те, що договірні правовідносини у зв`язку зі смертю позичальника ОСОБА_5 не припинились, іпотека є чинною, право власності на предмет іпотеки перейшло до відповідача ОСОБА_3 в порядку спадкування і останній зобов`язаний задовольнити його грошові вимоги, відсутність у відповідача свідоцтва про право на спадщину не є підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора, оскільки спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Просить звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 11.03.2020 в загальному розмірі 987 201,98грн., шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною не нижчою за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Також просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу адвоката.

Ухвалою суду від 12.06.2023 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за цим позовом та призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) сторін, третіх осіб.

Ухвалою суду від 01.08.2023 підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, третіх осіб.

06.10.2023р. до суду від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Працевитого Г.Г. надійшло клопотання про витребування у позивача ОСОБА_2 оригіналів договору позики від 11.03.2020р., розписки від 11.03.2020р. та іпотечного договору від 11.03.2020р. у зв`язку з тим, що його мати не могла підписати вказані договори і вони є недійсними.

13.10.2023р. до суду від позивача ОСОБА_2 надійшли заперечення на вищевказане клопотання, просить в його задоволенні відмовити. Одночасно заявив клопотання про витребування шляхом доступу суду до відповідних реєстрів або прийняттям відповідної ухвали інформації щодо продажу ОСОБА_5 09.07.2021р. квартири за адресою: АДРЕСА_2 , та зняття відповідача ОСОБА_3 з реєстрації за цією адресою.

Також 13.10.2023р. від позивача ОСОБА_2 надійшли заперечення на клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву та повернення на стадію підготовчого провадження.

16.10.2023р. до суду надійшла відповідь позивача ОСОБА_2 на відзив відповідача, в якому позивач підтримав раніше викладені заперечення щодо клопотань відповідача, а також заявлені позовні вимоги, викладені у відзиві аргументи відповідача вважає необґрунтованими.

02.11.2023р. до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Працевитого Г.Г. на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнав повністю, з клопотанням про поновлення строку на його подання. У відзиві на позов зазначив, що його мати ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Він є єдиним спадкоємцем після її смерті та в установленому законом порядку звернувся до приватного нотаріуса Корнієнко Я.С. із заявою про прийняття спадщини. На той момент він взагалі не знав про наявний у його матері борг та укладання нею договору позики. Про наявність такого договору вона за життя нікому не говорила. Останні роки перед смертю вона дуже хворіла, постійно була вдома і не вставала з ліжка, він доглядав її. Вона просто не могла укласти такий договір під іпотеку своєї квартири і по суті не мала в цьому ніякої необхідності. До дати нібито отримання позики вона продала іншу свою квартиру і тому не мала необхідності в отриманні будь-яких коштів. У зв`язку з цим та через те, що його мати не могла усвідомлювати значення своїх дій у зв`язку з хворобою, він має намір звернутись до суду з позовом про визнання договору позики недійсним. Також вважає безпідставним нарахування позивачем пені та компенсації внаслідок девальвації гривні, оскільки таке нарахування здійснено після смерті позичальника ОСОБА_5 , спадкоємці зобов`язані погасити борги, які виникли за життя спадкодавця. Жодного обґрунтованого розрахунку заборгованості позивачем до позовної заяви не надано. Просить в позові відмовити повністю.

Ухвалою суду від 22.11.2023 поновлено відповідачу ОСОБА_3 строк подання відзиву на позов, в задоволенні клопотань представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Працевитого Г.Г. про повернення на стадію підготовчого провадження, витребування оригіналів письмових доказів та клопотання позивача ОСОБА_2 про витребування додаткових доказів відмовлено.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 чи його представник не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує повністю, просить його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Димитрашко Д.В. в судовому засіданні 15.02.2024 позовні вимоги не визнав повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Треті особі ОСОБА_4 та приватний нотаріус ЗМНО Корнієнко Я.С. в судове засідання не прибули, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та третіх осіб.

14.03.2024 до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Працевитого Г.О. про зупинення провадження у цій цивільній справі до розгляду Хортицьким районним судом м.Запоріжжя цивільної справи №337/702/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Тетяна Михайлівна, про визнання недійсними договору позики та іпотечного договору.

19.03.2024 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи ОСОБА_4 , в яких він повністю підтримав заявлений ОСОБА_2 позов, аргументи відповідача, викладені у відзиві, вважає безпідставними та необґрунтованими. Доводи відповідача ґрунтується виключно на штучно створених підставах та власних міркуваннях щодо неможливості укладання його матір`ю спірних правочинів. Жодних належних доказів на спростування дійсності правочину відповідач не надав. В той же час, іпотечний договір в забезпечення виконання договору позики було посвідчено нотаріусом після його особистого підписання сторонами, тобто в присутності ОСОБА_5 .. Відомості про іпотечний договір та заборону відчуження іпотечного майна внесені до державного реєстру. Тобто ОСОБА_5 особисто вчиняла дії, направлені на укладання договору позики та іпотечного договору. Позичальник ОСОБА_5 систематично протягом 2020 - 2021 року через банківську установу вносила платежі на повернення отриманої позики, що підтверджує укладання договору позики, отримання грошових коштів та є схваленням укладених договорів. Також ОСОБА_5 04.03.2020 була особисто оглянута лікарем-психіатром і порушення психічної діяльності у неї не було виявлено. Крім того, ОСОБА_5 особисто 09.07.2021 року (через 1 рік 4 міс після отримання позики) вчинила правочин з продажу належної їй квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Вказане спростовує доводи відповідача про те, що ОСОБА_5 не могла укласти договір позики та іпотечний договір, в т.ч. у зв`язку з хворобою. Укладання цих договорів 11.03.2020 року відбувалося у приватного нотаріуса ЗМНО Бахматської Т.М. в присутності дружини відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , яка, у свою чергу, поручалася за виконання ОСОБА_5 зобов`язання за договором позики. Це свідчить про обізнаність відповідача про укладання його матір`ю спірних договорів. За поясненнями ОСОБА_5 , отримання позики та продаж нею квартири по АДРЕСА_3 необхідні були з метою погашення боргів саме ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що він не хотів працювати та забезпечувати свою сім`ю, а також для оформлення документів для його виїзду за кордон. Просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 20.03.2024 в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження відмовлено.

02.04.2024 до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Працевитого Г.О., в яких він додатково зазначив, що нарахування позивачем неустойки, процентів в порядку ст.625 ЦК України, компенсації внаслідок знецінення гривні в період дії в Україні карантину та воєнного стану є безпідставним і суперечить вимогам п.15,18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. З урахуванням раніше поданих заперечень просить в позові відмовити.

В судовому засіданні 21.05.2024 представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Петров Г.М. просив в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов та письмових поясненнях.

Суд, вислухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи,

встановив таке.

11.03.2020 року між позивачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 (Позикодавець), від імені якого діяв за довіреністю ОСОБА_4 (третя особа), та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , (Позичальник) був укладений договір позики (арк..12-15 т.1), відповідно до якого Позикодавець передав у власність Позичальника грошові кошти в сумі 651 479,40грн., що за курсом НБУ (1 долар США = 25,31 грн.) на день укладення договору було еквівалентно 25 740,00 доларам США, а Позичальник зобов`язалась повернути Позикодавцю таку ж суму грошових коштів в строк і за графіком відповідно до цього договору, з кінцевим строком погашення позики - 25.03.2025 року включно.

Згідно з п.2.3 договору позики своїм підписом під цим договором Позичальник підтверджує факт отримання від Позикодавця коштів у якості позики при підписанні цього договору.

На підтвердження цього факту позичальником ОСОБА_5 11.03.2020 також складена та власноруч підписана розписка (арк..16-17 т.1).

Відповідно до п.3 договору позики позичальник ОСОБА_5 зобов`язувалась повернути позику згідно з графіком щомісячними платежами до 25 числа кожного місяця (25.04.2020 в сумі 16 831,15грн., в подальшому по 10 756,75грн. щомісячно).

Відповідно до п.4.1 договору позики у разі несплати чергового платежу та/або суми відшкодування, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, в строки згідно з графіком повернення коштів, то в разі прострочення повернення чергової частини Позикодавець має право вимагати дострокового повернення усієї суми зобов`язання, що залишилась відповідно до ст.1050 ЦК України, та виникає право на стягнення предмета застави.

Згідно з п.4.2 договору позики крім суми позики Позичальник компенсує (відшкодовує) Позикодавцю знецінення суми позики внаслідок девальвації гривні. Сума такої компенсації (відшкодування) застосовується до кожного чергового платежу згідно з графіком повернення та розраховується за формулою: В=Пхк2/к1-П, де В сума компенсації, П- сума щомісячного платежу, к2 курс НБУ долару США до гривень на момент повернення позики (її чергової частини), к1 курс НБУ долара США до гривні на момент укладання цього договору/отримання позики. Формула не застосовується, якщо к2 менше, ніж к1.

Згідно з п.4.3 договору позики за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 3% від суми заборгованості за позикою за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

Відповідно до п.4.4 договору позики у разі несвоєчасного повернення Позичальником позики, він в порядку ст.625 ЦК України зобов`язаний сплатити 50% річних у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, а також сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Виконання Позичальником ОСОБА_5 зобов`язань за вказаним договором позики було забезпечено порукою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 . Відповідний договір між останньою як Поручителем та Позикодавцем ОСОБА_2 в особі представника за довіреністю ОСОБА_4 було укладено також 11.03.2020 (арк..236-238 т.1).

Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань Позичальника ОСОБА_5 за вказаним договором позики, між нею та Позикодавцем ОСОБА_2 в особі представника за довіреністю ОСОБА_4 11.03.2020 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_5 (Іпотекодавець) передає в іпотеку ОСОБА_2 (Іпотекодержатель) квартиру АДРЕСА_1 , яка належить Іпотекодавцю ОСОБА_5 на праві власності відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.08.2007р. Іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М., реєстровий №1105, із забороною відчуження предмета іпотеки, реєстровий №1106. Відомості про іпотеку та відповідні обтяження зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в установленому законом порядку (арк..18-24, 229,230,235 т.1).

Відповідно до відповіді Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 03.03.2023 №203/32.20-25 (арк..26 т.1), наданої на запит представника позивача ОСОБА_2 адвоката Старюк В.А., ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстровано смерть ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про смерть №1306 (арк.. 25-26 т.1).

Крім того, згідно з свідоцтва про смерть НОМЕР_4 , виданого 02.11.2021 Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Запоріжжі (арк..82звор т.1).

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є сином ОСОБА_5 та спадкоємцем першої черги за законом після її смерті (арк..85 т.1).

17.02.2022 відповідач ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса ЗМНО ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , і приватним нотаріусом відкрита спадкова справа №23/2022, в Спадковому реєстрі № 69162421, яка на час розгляду цієї справи є чинною, свідоцтво про право на спадщину спадкоємцю не видавалось (арк..82-109 т.1).

13.03.2023 позивач ОСОБА_2 поштою направив відповідачу ОСОБА_3 як спадкоємцю ОСОБА_5 вимогу кредитора про виконання боргових зобов`язань спадкодавця, яку відповідач отримав 25.03.2023 (арк..27-31 т.1).

Крім того, 05.04.2023 позивач ОСОБА_2 поштою направив приватному нотаріусу ЗМНО Корнієнко Я.С. Претензію (вимогу) кредитора до спадкоємця ОСОБА_5 про виконання боргових зобов`язань спадкодавця, яку нотаріус отримала 19.04.2023 і вона долучена до спадкової справи №23/2022 (арк..32-36,95-109 т.1).

Згідно з розрахунком заборгованості (арк..37-38 т.1), доданим позивачем до позовної заяви, позичальник ОСОБА_5 за життя частково виконувала свої зобов`язання за договором позики від 11.03.2020, на день її смерті - 31.10.2021 сума повернутої нею позики склала 106 659,00грн., заборгованість за щомісячними платежами - 103 793,65грн., залишок неповернутої позики - 441 026,75грн, усього заборгованість за позикою становить 544 820,40грн.

Також позивачем нараховано та включено до складу заборгованості за договором позики від 11.03.2020 компенсацію внаслідок знецінення суми позики внаслідок девальвації гривні відповідно до п.4.2 договору позики в сумі 242 381,58грн., пеня відповідно до п.4.3 договору позики, зменшена на власний розсуд позивача (позикодавця), в сумі 100 000,00грн., проценти за прострочення грошового зобов`язання на підставі ст.625 ЦК України відповідно до п.4.4 договору позики, зменшені на власний розсуд позивача (позикодавця), в сумі 100 000,00грн.

В межах цієї справи позивач вимагає звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_5 , спадкоємцем якої є відповідач ОСОБА_3 , в рахунок задоволення його грошових вимог за договором позики від 11.03.2020 в загальному розмірі 987 201,98грн (544 820,40грн.+ 242 381,58грн.+ 100 000,00грн.+ 100 000,00грн.).

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.11,14 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, із договорів. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1-3 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до ч.2-3 ст.640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (ст.546 ЦК України).

Зокрема, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст.572 ЦК України).

У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (ч.1 ст.589 ЦК України).

Згідно з ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 вказаного Закону обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Вимоги до іпотечного договору визначені ст.18 цього Закону, зокрема, він укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ст.23 Закону у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності (спеціальне майнове право) на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до ст.33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ст.39 вказаного Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ст.598,599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно з ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1,3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно з ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідно до ч.1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00).

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

В даному випадку суд вважає встановленим та доведеним, що 11.03.2020 позивач ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , діючи вільно, на власний розсуд уклали договір позики, за яким ОСОБА_5 отримала в борг грошові кошти в сумі 651 479,40грн., які зобов`язувалась повертати щомісячними платежами (25.04.2020 в сумі 16 831,15грн., в подальшому 25 числа кожного місяця по 10 756,75грн), з кінцевим строком повернення 25.03.2025.

Вказаний договір позики оформлений письмовим документом (окремим договором), який підписаний представником позикодавця ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_4 та особисто позичальником ОСОБА_5 , що відповідає вимогам ст.207,1047 ЦК України.

Крім того, договір позики є реальним, тобто в силу положень ст.640,1046 ЦК України він є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, тому письмова форма договору позики є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

На підтвердження факту укладання такого договору можуть бути надані розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В даному випадку факт укладання між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_5 договору позики, реальне отримання позичальником ОСОБА_5 грошових коштів у визначеному розмірі підтверджується наданими позивачем письмовим договором позики від 11.03.2020 та двома розписками, складеними ОСОБА_5 також 11.03.2020 (одна друкованим текстом з особистим підписом, інша аналогічного змісту власноруч написана).

Також суд встановив, що виконання зобов`язань позичальником ОСОБА_5 за цим договором позики було забезпечено іпотечним договором від 11.03.2020, який також був підписаний представником позикодавця ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_4 та особисто позичальником ОСОБА_5 , посвідчений нотаріально, обтяження нерухомого майна іпотекою зареєстровано в державному реєстрі, що відповідає вимогам ст.4,18 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 № 296/5, при вчиненні нотаріальної дії нотаріус встановлює особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії, перевіряє її дієздатність, в т.ч. на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Як вбачається із змісту іпотечного договору від 11.03.2020, він посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Бахматською Т.М., підписаний сторонами у її присутності, особи сторін встановлено, їх дієздатність перевірено.

Крім того, згідно з наданою суду копією довідки КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР від 05.03.2020 ОСОБА_5 була оглянута лікарем-психіатром 04.03.2020, тобто за сім днів до укладання вказаних договорів, і жодних відхилень в психічній діяльності у неї виявлено не було (арк..233 т.1).

Отже, суд вважає, що договір позики та іпотечний договір були укладені між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_5 11.03.2020 з дотриманням вимог чинного законодавства, є дійсними та обов`язковими для виконання.

Жодних обставин, які б свідчили про недійсність/нікчемність вказаних договорів, судом під час розгляду цієї справи не встановлено.

Відповідач ОСОБА_3 та його представники в межах цієї справи не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про те, що ОСОБА_5 не підписувала вказані договори та не отримувала позику через відсутність у неї матеріальної необхідності в цьому, оскільки до цього вона продала іншу свою квартиру, а також про те, що перед смертю вона дуже хворіла і на момент укладання договорів не могла усвідомлювати значення своїх дій, про наявність договору позики вона за життя йому не казала, будь-яких заощаджень не залишила.

Тобто відповідач та його представники правомірність договору позики та іпотечного договору в установленому законом порядку не спростували.

Як достовірно встановлено судом і також не спростовано відповідачем, позичальник ОСОБА_5 в порушення вимог діючого законодавства та умов укладеного договору позики неналежним чином виконувала свій обов`язок щодо повернення суми позики шляхом сплати щомісячних платежів за обумовленим в договорі позики графіком, допускала прострочення сплати щомісячних платежів, вносила їх в меншому розмірі, ніж передбачено договором.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальник ОСОБА_5 померла.

Спадкування є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників. Тобто, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Виходячи з положень ст.608,1219 ЦК України зобов`язання боржника за договором позики/кредитним договором, які існували на момент смерті боржника/спадкодавця, не є такими, що нерозривно пов`язані з його особою, а тому не вважаються припиненими і входять до складу спадщини.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

Отже, у спадкоємців у силу положень ст.1282 ЦК України із прийняттям спадщини виникає обов`язок задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за зобов`язаннями, які існували на час відкриття спадщини.

При цьому, при вирішенні спорів за вимогами кредитора до спадкоємців боржника суд повинен встановити такі обставини: 1) чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; 2) коло спадкоємців, які прийняли спадщину; 3) при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, встановити дійсний розмір вимог кредитора (перевірити розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); 4) при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц (№61-25487св18).

В даній справі судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , будучи сином померлого позичальника ОСОБА_5 і спадкоємцем першої черги за законом, прийняв спадщину після смерті своєї матері в порядку ч.1 ст.1269 ЦК України, оскільки на момент смерті останньої не проживав постійно з нею за однією адресою, але в установлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і вона відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України належить йому з моменту відкриття спадщини.

Вказане підтверджується дослідженою судом копією спадкової справи, заведеною приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_5 за заявою відповідача ОСОБА_3 і фактично не заперечується останнім.

Суд також вважає, що позивач ОСОБА_2 як кредитор спадкодавця ОСОБА_5 у передбачений ст.1281 ЦК України строк пред`явив свої вимоги до спадкоємця відповідача ОСОБА_3 . Зокрема, достовірно про смерть позичальника ОСОБА_5 позивач дізнався після отримання відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 03.03.2023 про державну реєстрації смерті ОСОБА_5 13.03.2023 позивач направив відповідачу ОСОБА_3 вимогу кредитора про виконання боргових зобов`язань спадкодавця, яку відповідач особисто отримав 25.03.2023. Крім того, 05.04.2023 позивач направив приватному нотаріусу ЗМНО ОСОБА_6 претензію (вимогу) кредитора до спадкоємця ОСОБА_5 про виконання боргових зобов`язань спадкодавця, яку нотаріус отримала 19.04.2023 і вона долучена до спадкової справи №23/2022, копія якої, як вже зазначалось, була безпосередньо досліджена судом під час судового розгляду.

Таким чином, в силу ст.1282 ЦК України у відповідача ОСОБА_3 виник обов`язок задовольнити вимоги позивача ОСОБА_2 як кредитора спадкодавця ОСОБА_5 за зобов`язаннями, які виникли за договором позики від 11.03.2020 та існували на час відкриття спадщини, в межах дійсної вартості отриманої спадщини. Під дійсною вартістю спадкового майна розуміється ринкова грошова оцінка його на момент відкриття спадщини.

До складу спадщини після смерті ОСОБА_5 увійшла квартира АДРЕСА_1 , яка за наявними у цивільній справі документами належала спадкодавцю ОСОБА_5 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.08.2007р. Вартість цієї квартири на момент відкриття спадщини в межах процедури спадкування не визначалась. За іпотечним договором, укладеним 11.03.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , оціночна вартість вказаної квартири як предмета іпотеки визначена сторонами договору в розмірі 200 000,00грн.

Однак, на момент ухвалення рішення у цій справі відповідач ОСОБА_3 вимогу кредитора - позивача ОСОБА_2 не задовольнив, свідоцтво про право на спадщину, до якої увійшло нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 , яка до того ж обтяжена іпотекою, у нотаріуса не отримав, в той час, коли це є його обов`язком, визначеним ч.1 ст.1297 ЦК України.

Разом з тим, відсутність свідоцтва про право на спадщину, як і відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не позбавляє відповідача ОСОБА_3 права на спадщину і відповідно не звільняє від обов`язку задовольнити вимоги позивача як кредитора померлої ОСОБА_5 . Умовою відповідальності відповідача в даному випадку є сам факт прийняття спадщини, що знайшло своє достовірне підтвердження під час судового розгляду.

Також суд враховує, що за вимогами ЦК України права та обов`язки спадкодавця переходять до правонаступників як єдине ціле з урахуванням усіх забезпечувань та обтяжень.

Так, за змістом ст.23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу в порядку спадкування права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи (спадкоємця) іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна і така особа набуває статусу іпотекодавця, має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Як вже зазначалось, виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_5 за договором позики від 11.03.2020 на підставі відповідного іпотечного договору було забезпечено іпотекою належного їй нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку в порядку спадкування перейшло до відповідача ОСОБА_3 .

Оскільки за життя боржниця/іпотекодавець ОСОБА_5 допустила порушення виконання основного зобов`язання за договором позики від 11.03.2020, що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи, на відповідача ОСОБА_3 в силу ст.23 Закону України «Про іпотеку» покладається відповідальність за задоволення вимоги кредитора/іпотекодержателя - позивача ОСОБА_2 в межах вартості предмета іпотеки.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 фактично своєю поведінкою відмовився від задоволення вимог позивача ОСОБА_2 шляхом одноразового платежу, суд вважає, що позивач правомірно (відповідно до ч.3 ст.1282 ЦК України та ст.23,33 Закону України «Про іпотеку») набув право в судовому порядку вимагати звернення стягнення на іпотечне майно, яке в порядку спадкування перейшло до відповідача ОСОБА_3 ..

Отже, обраний позивачем спосіб захисту порушених прав ґрунтується на вимогах чинного законодавства, є справедливим та ефективним.

Як вже зазначалось, при вирішенні справ вказаної категорії суд зобов`язаний, зокрема, встановити дійсний розмір вимог кредитора на момент смерті боржника, оскільки до його спадкоємця в порядку спадкування переходить обов`язок задовольнити вимоги кредитора, які існували на час смерті боржника.

Згідно з розрахунком заборгованості, складеним позивачем з урахуванням встановленого графіку повернення позики позичальник ОСОБА_5 за життя особисто повернула грошові кошти в розмірі 106 659,00грн., заборгованість за простроченими щомісячними платежами на момент її смерті склала 103 793,65грн. У зв`язку з її смертю залишилась неповернутою позика в розмірі 441 026,75грн.

Суд вважає, що оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню позики включаються до складу спадщини, то умови відповідного договору щодо строків повернення позики чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми, - шляхом одноразового платежу.

Тобто, в даному випадку позивач правомірно включив в розмір своїх грошових вимог до відповідача ОСОБА_3 як прострочену заборгованість на момент смерті ОСОБА_5 - 103 793,65грн., так і суму позики, строк повернення якої на день смерті ОСОБА_5 не настав, - 441 026,75грн, усього 544 820,40грн.

Крім того, в межах цієї справи позивач включає в розрахунок грошових вимог за вказаним договором позики, які перейшли до спадкоємців померлого позичальника ОСОБА_5 , виплати, передбачені п.4.2, 4.3, 4.4 договору позики, а саме, компенсацію внаслідок знецінення суми позики внаслідок девальвації гривні в сумі 242 381,58грн., пеню в сумі 100 000,00грн., проценти в порядку ст.625 ЦК України в сумі 100 000,00грн., що разом з заборгованістю за позикою становить 987 201,98грн.

Разом з тим, оцінюючи правомірність включення вищевказаних виплат в суму боргу, обов`язок зі сплати якого перейшов до відповідача ОСОБА_3 як спадкоємця позичальника ОСОБА_5 , суд виходить з такого.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, це може бути сплата неустойки (пені, штрафів), визначеної сторонами в договорі, сплата 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а також звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, відповідно до п.15 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Загальновідомими обставинами і такими, що не підлягають доведенню в силу положень ст.82 ЦПК України, є дія в Україні з 12.03.2020 по 30.06.2023 карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19..

Оскільки прострочення щодо повернення позики щомісячним платежем вперше мало місце з боку позичальника ОСОБА_5 25.04.2020 і до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто під час дії карантину, підстав для покладання на позичальника відповідальності у вигляді сплати позикодавцю неустойки, штрафу, пені за таке прострочення, в силу положень п.15 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України немає.

Крім того, спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Отже, покладання на спадкоємців боржника/спадкодавця відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у вигляді неустойки, штрафу, пені, які не були присуджені судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця, суперечить вимогам ч.3 ст.1231 ЦК України.

Таким чином, включення до складу спадкової маси грошових вимог позикодавця ОСОБА_2 у вигляді пені в сумі 100 000,00грн на підставі п.4.3 договору позики, а також у вигляді процентів за прострочення грошового зобов`язання на підставі ч.2 ст.625 ЦК України відповідно до п.4.4 договору позики, не ґрунтується на вищевикладених вимогах закону.

Щодо грошових вимог позивача до спадкоємця позичальника ОСОБА_5 у вигляді компенсації за знецінення гривні внаслідок її девальвації, то суд вважає, що такі вимоги також повинні охоплюватись періодом до смерті позичальника ОСОБА_5 . Однак наданий позивачем розрахунок такої компенсації зроблений за більший період і взагалі не відповідає наведеній в договорі позики формулі розрахунку, який повинен здійснюватися на момент повернення кожного щомісячного платежу.

Судом встановлено, що за умовами укладеного між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_5 договору позики ними погоджена сума позики в національній валюті гривні із визначенням її еквівалента в іноземній валюті доларах США за офіційним курсом НБУ на момент укладання договору. Крім того, за умовами договору ОСОБА_5 повинна була повертати позику щомісячними платежами також в національній валюті гривні із визначенням її еквівалента в доларах США за офіційним курсом НБУ на момент укладання договору.

Як вже зазначалось, сторони є вільними у визначенні умов договору, який укладається ними. Визначення в договорі грошових зобов`язань в еквіваленті до іноземної валюти не суперечить чинному законодавству.

В той же час, при укладанні договору позики 11.03.2020 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не скористались правом визначити розмір позики, що підлягала поверненню, за офіційним курсом НБУ на день розрахунку, як це передбачено ст.533 ЦК України, а погодили обов`язок позичальника ОСОБА_5 компенсувати позикодавцю ОСОБА_2 знецінення гривні внаслідок її девальвації.

Так, п.4.2 договору позики визначено, що сума такої компенсації застосовується до кожного чергового платежу згідно з графіком повернення та розраховується за формулою: В=Пхк2/к1-П, де В сума компенсації, П- сума щомісячного платежу, к2 курс НБУ долару США до гривень на момент повернення позики (її чергової частини), к1 курс НБУ долара США до гривні на момент укладання цього договору/отримання позики. Формула не застосовується, якщо к2 менше, ніж к1.

Як встановлено з наданого позивачем розрахунку заборгованості, ОСОБА_5 за життя здійснювала часткове повернення позову в національній валюті гривні, але встановити з нього чи включалась в цю суму або розраховувалась окремо компенсація, передбачена п.4.2 договору позики, розрахована за офіційним курсом гривні до долара США на момент сплати певної суми щомісячного платежу, неможливо. Відомостей про те, що на момент смерті боржника ОСОБА_5 їй вже була нарахована сума такої компенсації, позивач як кредитор дійсно пред`явив боржнику за життя вимогу щодо відшкодування цієї компенсації і відповідно обов`язок з її сплати перейшов до відповідача як спадкоємця боржника, матеріали справи не містять. Сума простроченої на момент смерті ОСОБА_5 позики в еквіваленті до долара США станом на 31.10.2021 позивачем не визначалась.

При цьому, покладання на відповідача ОСОБА_3 обов`язку компенсувати позивачу знецінення внаслідок девальвації суми позики, строк повернення якої за договором позики на момент смерті ОСОБА_5 не настав (441 026,75грн), не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Таким чином, суд вважає, що за рахунок реалізації іпотечного майна - квартири АДРЕСА_1 підлягають задоволенню грошові вимоги позивача ОСОБА_2 за договором позики від 11.03.2020 в загальному розмірі 544 820,40грн., що на момент ухвалення цього рішення за офіційним курсом НБУ (1 долар США = 39,6650грн) еквівалентно 13 735,55 доларів США.

Включення в грошові вимоги кредитора інших заявлених позивачем складових (пені відповідно до п.4.3 договору позики, процентів на підставі ст.625 ЦК України відповідно до п.4.4 договору позики та компенсації знецінення гривні внаслідок девальвації відповідно до п.4.2 договору позики) суд вважає безпідставним і в цій частині позову слід відмовити.

За таких обставин суд вважає необхідним звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 39,8кв.м, яка належала на праві власності боржнику ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем за законом якої є відповідач ОСОБА_3 , визначивши відповідно до ст.591 ЦК України та ст.39 Закону України «Про іпотеку», що звернення стягнення здійснюється шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною не нижчою за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги ОСОБА_2 слід задовольнити частково.

Керуючись ст.3,6,11,14,15,16,524,526,530,546,572,608,611,625,627,629,638,639,640,1046-1050,1216-1219,1223,1268,1269,1281,1282,1296,1297 ЦК України, Законом України "Про іпотеку", ст.2,4,5,12,13,76-82,89,137,141,259,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 39,8кв.м, яка належала на праві власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем за законом якої є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , в рахунок задоволення грошових вимог ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , за договором позики від 11.03.2020 року в загальному розмірі 544 820,40грн (п`ятсот сорок чотири тисячі вісімсот двадцять гривень 40 копійок), що є заборгованістю за тілом позики, і на день ухвалення цього рішення за офіційним курсом НБУ (1 долар США = 39,6650грн) еквівалентно 13 735,55 доларів США, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною не нижчою за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.06.2024.

Суддя Н.А. Мурашова

21.05.2024