КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9593/2024
справа №755/1384/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою адвоката Конончук Зоряни Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Галаган В.І.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У січні 2024 року ТОВ "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивує тим, що позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності, з 01 липня 2014 року є суб`єктом господарювання з постачання теплової енергії. Позивач здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_3 .

23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№111(4511).

Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання і укладаються з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, були опубліковані на офіційному веб-сайті ТОВ «Євро-реконструкція» 13 жовтня 2021 року.

Договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно-правовими актами, на момент виникнення заборгованості між відповідачками та позивачем не було укладено, а також заява-приєднання до умов індивідуальних типових договорів споживачами послуг до ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» та мешканцями вказаної квартири з метою їх ідентифікації - не надавалася.

Згідно відповіді Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані та є мешканцями квартири АДРЕСА_3 , відтак є споживачами послуг ТОВ "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Вказує, що відповідачки з січня 2016 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енегрії та з січня 2016 року за отримані послуги гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість, що станом на 01 грудня 2023 року становить 102 950,57 гривень, з яких заборгованість з централізованого опалення становить 43 449,90 гривень та заборгованість із сплати послуг за гаряче водопостачання в розмірі 59 500,67 гривень.

Мотивуючи наведеним, з посиланням на положення статті 625 ЦК України, просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води у розмірі 102 950,57 гривень, інфляційну складову боргу, нараховану по лютий 2022 року у розмірі 28 082,44 гривень та 3% річних, нарахованих по лютий 2022 року у розмірі 8 274,04 гривень, судовий збір у розмірі 3 028,00 гривень.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 102 950,57 грн, втрати від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі - 28 082,44 грн, 3% річних у розмірі - 8 274,04 грн, а всього 139 307,05 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» судовий збір у розмірі по 1 514,00 грн з кожної.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Конончук З.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального права.

Зазначає, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем у справі, оскільки ніколи не проживала за адресою реєстрації, на підтвердження чого надала нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2 та довідку від 25 січня 2024 року, видану ОСББ "Клавдіївська 40 Д".

Вказує, що суд при ухваленні рішення послався на неіснуючий пункт 35 Правил користування приміщеннями житлових будинку і прибудинковими територіаями, затвердженими Постановою КМУ від 08 жовтня 1992 року №572 щодо обов`язку власника, наймача, орендаря житлового приміщення сплачувати за обслуговування і ремонт будинку.

Такий обов`язок передбачений пунктом 7 цих Правил і не зобов`язує ОСОБА_1 сплачувати за комунальні послуги, оскільки вона не була ані власником, ані наймачем, ані орендарем цього приміщення.

На підтвердження доводів щодо не проживання за адресою АДРЕСА_3 надає квитанції про оплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_4 за період з 2019 року по 2024 рік.

Окрім цього, як доказ щодо місця фактичного проживання посилається на акт про фактичне місце проживання від 11 березня 2024 року та довідку ОСББ "Клавдіївська 40 Д" від 13 березня 2024 року.

Вказує, що вказані документи були відсутні під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Звертає увагу, що не була споживачем послуг, відтак не є належним відповідачем у цій справі.

Вказує, що суд першої інстанції застосував положення Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в новій редакції, а не в редакції, що діяла на момент реєстрації ОСОБА_1 за адресою надання послуг.

Зазначає, що редакція Закону України "Про житлово-комунальні послуги" не містила обов`язку попереджати надавача послуг про непроживання особи за вказаною адресою та не містила виключення про необхідність обов`язку оплати теплової енергії, якщо особа не проживає у приміщенні.

Звертає увагу, що суд першої інстанції не взяв до уваги нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2 , у якій вона визнає, що ОСОБА_1 з моменту реєстрації не користувалась жодними житлово-комунальними послугами. Фактично ОСОБА_2 перебрала на себе в повному обсязі особисту персональну відповідальність за невиконання умов договору із позивачем.

Уважає, що відповідь на відзив, подана позивачем із пропуском установленого судом строку, відтак обставини, викладені у відповіді, не можуть прийматись до уваги.

Мотивуючи наведеним, просить суд визнати поважними причини неподання до суду першої інстанції доказів, поновити строк на їх подання, долучити та дослідити докази, додані до апеляційної скарги.

Скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову до ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує, що не була повідомлена про розгляд справи у суді першої інстанції. Про існування позову та рішення у справі дізналась 19 березня 2024 року під час телефонної розмови із ОСОБА_1 .

Вказує, що у зв`язку із неналежним повідомленням про розгляд справи була позбавлена можливості заявити про застосування позовної давності до вимог, що пред`явлені до 01 грудня 2020 року.

Мотивуючи наведеним, просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

25 квітня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ТОВ "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" на апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про не повідомлення належним чином про розгляд справи вказує, що суд першої інстанції прийняв всі належні і можливі заходи про повідомлення відповідачів про наявність позову про стягнення заборгованості.

Вказує, що у період виникнення заборгованості за надані послуги з січня 2016 року по 01 грудня 2023 року зареєстрованим місцем проживання відповідачок значиться АДРЕСА_3 , що свідчить про те, що позов пред`явлено до належних відповідачів.

Проживання в іншому місці не звільняє від сплати отриманих комунальних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено їх реєстрацію у квартирі, що свідчить про те, що вони є користувачами наданих послуг.

Зазначає, що позивач з липня 2014 року на адресу споживачів направляє квитанції про нарахування послуг. Відповідачі із заявами щодо незгоди з приводу розміру нарахованих їм згідно направлених квитанцій коштів за надані послуги не звертались, відповідно визнавали факт спожитих ними послуг з урахуванням зроблених позивачем нарахувань.

Матеріали справи не містять доказів того, що до пред`явлення позову відповідачі звертались із заявами про перерахунок вартості наданих послуг.

У зв`язку із порушенням споживачем вимог нормативно-правових актів в частині зобов`язань споживача інформувати виконавця в місячний термін про зміну фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача та користуються послугою, у виконавця відсутні правові підстави для проведення перерахунку обсягу наданих послуг та розміру плати за надані послуги споживачу в попередніх періодах.

Звертає увагу, що плата за послуги з постачання теплової енергії справляється у залежності від опалювальної площі квартири і не залежить від проживання у ній людей.

Зазначає, що відповідачі не звертались до ТОВ "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" з відповідними документами, які підтвердують непроживання за місцем реєстрації.

Щодо заяви про застосування позовної давності вказує, що відповідачі були обізнані про наявність позову, що убачається із відзиву на позов.

Також вказує, що з 12 березня 2020 року на території України введено карантинні обмеження, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.

Відтак, питання про застосування позовної давності може бути застосоване лише до позовних вимог за період з січня 2016 року по 12 березня 2017 року.

Зазначає, що 3% річних та інфляційні втрати, що передбачені статтею 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення зобов`язання і мають компенсаційний характер, відтак до положення цієї статті застосовується загальний строк позовної давності.

З урахуванням заявленої відповідачем заяви про застосування судом наслідків спливу позовної давності заборгованість за послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води складає 80 540,60 гривень (за централізоване опалення 33 681,33 гривень, постачання гарячої води 46 859,27 гривень), інфляційна складова боргу 15 092,58 гривень (за централізоване опалення 6 132,36 гривень, постачання гарячої води 8 960,22 гривень) та 3% річних складає 4 357,69 гривень (централізоване опалення 1 773,95 гривень, постачання гарячої води 2 583,74 гривень).

Вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки відповідачі фактично з 2016 року користуються послугами безкоштовно.

В обґрунтування відзиву посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 02 вересня 2019 року у справі №335/479/17, від 21 жовтня 2019 року у справі №756/10344/14.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції установив, що відповідачі з січня 2016 року не вносили плату за отримані послуги з постачання централізованого опалення та з липня 2016 року - плату за постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01 грудня 2023 року у розмірі 102 950,57 грн, з яких: за послугу з централізованого опалення - 43 449,90 грн, за послугу з постачання гарячої води - 59 500,67 грн, що підтверджується представленими підприємством позивача розрахунками.

Суд вказав, що відповідачі є споживачами послуг позивача, наданими за адресою: АДРЕСА_5 , та встановив порушення відповідачами виконання зобов`язань по сплаті коштів за оплату житлово-комунальних послуг.

Відхиляючи доводи ОСОБА_1 про фактичне проживання за іншою адресою та відсутності обов`язку сплати комунальних послуг суд вказав, що зобов`язання прямо встановлено пунктом 6 частини 1 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". При цьому, суд вказав, що в матеріалах справи відсутні докази фактичного проживання відповідачки за іншою адресою, а також відсутні докази звернення відповідачки ОСОБА_1 до позивача із заявою та доказами про її фактичне проживання за іншою адресою.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Згідно пункту 1.1 Статуту Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" створене учасниками та здійснює свою діяльніть на підставі Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про товариство з обмеженою відповідальністю» та інших нормативних актів, чинних на території України, а також цього статуту.

Згідно пункту 3.1 Статуту Товариство здійснює господарську діяльність з метою задоволення суспільних потреб у продукції, роботах та послугах, а також отримання прибутку і реалізації на основі одержавного прибутку соціальних та економічних інтересів учасників та членів трудового колективу Товариства.

Основні види господарської діяльності Товариства визначені пунктом 3.3. Статуту, зокрема, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до даних витягу з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб у квартирі АДРЕСА_3 убачається, що у вказаній квартирі зареєстровано: ОСОБА_2 (з 06 вересня 2007 року) та ОСОБА_1 (з 19 червня 2008 року).

Відповідно до даних розрахунку суми боргу за послуги з постачання теплової енергії заборгованість відповідачів за період з січня 2016 року по листопад 2023 року становить 39 222,35 гривень, заборгованість за постачання гарячої води становить 53 307,01 гривень (а.с.11-14).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині неналежного повідомлення про розгляд справи, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини 2 статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З матеріалів справи установлено, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року відкрито провадження у справі (а.с.29-31).

Відповідно до даних конверту за трек №175 убачається, що копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлена відповідачам за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 58).

Згідно даних довідки про причини повернення/досилання поштового відправлення конверт із судовою кореспонденцією повернувся на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Аналіз наведених норм права та встановлених обставин дозволяє зробити висновок, що матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.

За таких обставин, ураховуючи, що матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення ОСОБА_2 про відкриття провадження у справі та її розгляд, оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Вирішуючи спір по суті, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно статей 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води в спірний період (січень 2016 року - листопад 2023 року) були врегульовані Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила №630) та Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 05 липня 2019 року (далі - Правила №690).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ОСОБА_1 посилається на те, що не проживає за адресою реєстрації місця проживання.

На підтвердження цих доводів в суді першої інстанції надала: нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2 , у якій остання вказала, що ОСОБА_1 з 19 червня 2008 року не проживає за адресою зареєстрованого місця проживання; довідку від 25 січня 2024 року, видану ОСББ "Клавдіївська 40Д" про відсутність заборгованості по сплаті внесків на утримання будинку АДРЕСА_6 .

Відповідно до пункту 8 Правил №630 послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно пункту 5 Правил №690 послуги надаються споживачу згідно з умовами типового договору про надання послуг, що укладається з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - договір), та вимогами цих Правил.

Згідно з частиною 2 статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями частини 2 статті 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно з пунктом 17 Правил № 630 послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води.

Відповідно до абзацу 2 підпункту 1 пункту 29 Правил №630 споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

За підпунктом 7 пункту 45 Правил №690 споживач має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови надання виконавцю заяви та документального підтвердження (зокрема, довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, іншого документа, що підтверджує право на виїзд з України чи в`їзд в Україну у відповідний період часу) в електронній або паперовій формі відповідно до умов договору.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції 2017 року, споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово комунальні послуги" №1875 споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 в частині звільнення її від обов`язку сплати комунальних послуг, наданих у квартиру АДРЕСА_3 , у зв`язку із непроживанням, оскільки особи, які зареєстровані за адресою, зберігають за собою право проживання у житловому приміщенні, а відтак останні зобов`язані сплачувати за надані їм послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Із відповідними заявами із документальним підтвердженням фактичного непроживання у квартирі АДРЕСА_3 до ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» ОСОБА_1 не зверталась.

Відтак, колегія суддів уважає, що надані суду докази на підтвердження непроживання ОСОБА_1 у квартирі не можуть бути підставою для звільнення її від оплати за житлово-комунальні послуги у спірний період, оскільки такі документи вона зобов`язана була надати до надавача послуг і у спірний період.

За установлених обставин ОСОБА_1 не звільняється від обов`язку із сплати наданих позивачем комунальних послуг.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд уважає, що відповідачі у справі у розумінні положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII є споживачами послуг, відтак зобов`язані сплачувати отримані фактично послуги.

Докази, додані скаржницею до апеляційної скарги, а саме: акт про фактичне місце проживання за адресою АДРЕСА_6 , складений сусідами; довідку від 13 березня 2024 року, видану ОСББ Клавдіївська 40Д" про те, що ОСОБА_1 з 17 липня 2016 року по теперішній час проживає за адресою АДРЕСА_4 , колегія суддів не приймає, оскільки згідно частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з тим, відповідачкою ОСОБА_1 не обгрунтовано неподання доказів до суду першої інстанції та не навеедно обставин, які б об`єктивно перешкоджали вчиненню такої процесуальної дії у визначений процесуальним законом строк.

Доводи скаржника в тій частині, що відповідь на відзив, подана позивачем із пропуском установленого судом строку, відтак обставини, викладені у відповіді, не можуть прийматись до уваги, відхиляються апеляційним судом з огляду на таке.

З матеріалів справи убачається, що відзив на позовну заяву відповідачкою направлено позивачу 01 лютого 2024 року засобами поштового зв`язку.

Згідно заяви позивача відзив отримано 6 лютого 2024 року та 9 лютого 2024 року засобами поштового зв`язку суду та іншим учасникам направлено відповідь на відзив.

Згідно частини 4 статті 179 ЦПК України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Апеляційний суд зазначає, що установлення судом дводенного строку на подання відповіді на відзив є очевидно недостатнім для вчинення такої процесуальної дії, разом з тим, позивачем у найкоротший термін відповідь підготовлено та направлено суду та іншим учасникам справи, а визначений судом в ухвалі про відкриття провадження від 22 січня 2022 року строк подачі письмових заяв по суті позову до 19 лютого 2024 року - дотримано.

Вирішуючи питання за заявою ОСОБА_2 про застосування наслідків спливу позовної давності, колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно частинам 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 заявила про застосування наслідків пропуску позовної давності та вказала, що в межах позовної давності підлягає стягненню заборгованість за період з 01 грудня 2020 року по 01 грудня 2023 року. Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року (з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України №392 від 20 травня 2020 року, №500 від 17 червня 2020 року, №641 від 22 липня 2020 року, №760 від 26 серпня 2020 року, №956 від 13 жовтня 2020 року, №1236 від 09 грудня 2020 року, №104 від 17 лютого 2021 року, №405 від 21 квітня 2021 року, №611 від 16 червня 2021 року, №855 від 11 серпня 2021 року, №981 від 22 вересня 2021 року, №1336 від 15 грудня 2021 року, №229 від 23 лютого 2022 року, №630 від 27 травня 2022 року, №928 від 19 серпня 2022 року, №1423 від 23 грудня 2022 року, №383 від 25 квітня 2023 року).

Оскільки з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у тому числі статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за період до березня 2017 року є поза позовною давностю.

Відтак, колегія суддів уважає, що вимоги про стягнення заборгованості за період до березня 2017 року пред`явлені із пропуском позовної давності, а не по 01 грудня 2020 року, як помилково зазначає ОСОБА_2 .

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 139 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що «у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності».

Тобто при солідарному обов`язку будь-який із відповідачів може заявити про застосування позовної давності.

З урахуванням заяви про застосування позовної давності за період із березня 2017 року по листопад 2023 року розмір заборгованості за постачання теплової енергії становить 33 681,33 гривень, за постачання гарячої води - 46 859,27 гривень.

За установлених обставин, з урахуванням заяви ОСОБА_2 про застосування наслідків спливу позовної давності із відповідачок в солідарному порядку на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за період із березня 2017 року по листопад 2023 року за постачання теплової енергії у розмірі 33 681,33 гривень, за постачання гарячої води у розмірі 46 859,27 гривень, а всього 80 540,60 гривень.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з січня 2016 року по березень 2017 року задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском позивачем позовної давності за цими вимогами.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, окрім заборгованості за житлово-комунальні послуги, просить суд стягнути з відповідачок 3% річних та інфляційні втрати на підставі частини 2 статті 625 ЦК України.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Розмір 3% річних за період з березня 2017 року по лютий 2022 року становить 4 357,69 гривень, з яких 1 773,95 гривень - 3% річних на заборгованість за постачання теплової енергії та 2 583,74 гривень - 3% річних на заборгованість із постачання гарячого водопостачання.

Розмір інфляційних втрат за період з березня 2017 року по лютий 2022 року становить 15 092,58 гривень, з яких 6 132,36 гривень - на заборгованість з постачання теплової енергії та 8 960,22 гривень - на заборгованість із постачання гарячого водопостачання.

Відтак, з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за період з березня 2017 року по лютий 2022 року солідарно підлягає стягненню 3% річних у розмірі 4 357,69 гривень та 15 092,58 гривень - інфляційних втрат.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За результатами розгляду справи у суді апеляційної інстанції вимоги позову задоволено на 71,78% (99 990,87 гривень * 100% / 139 307,05 гривень).

За таких обставин з відповідачок у рівних частках на користь ТОВ "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 173,50 гривень (по 1 086,75 гривень з кожної).

Відповідно до статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Конончук Зоряни Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення та гарячої води за період із березня 2017 року по листопад 2023 року у розмірі 80 540,60 гривень, 3% річних 4 357,69 гривень, інфляційні втрати 15 092,58 гривень, нарахованих за період з березня 2017 року по лютий 2022 року, а всього стягнути 99 990,87 гривень.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" судовий збір по 1 086,75 гривень з кожної.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядкуне підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова