П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/7445/24

Провадження № 22-ц/4815/1209/24

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Бучко Т.М.

Додаткове рішення суду першої інстанції ухвалено:

20 серпня 2024 року в м. Рівне

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" на додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 серпня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" (далі ПрАТ "СК "Євроніс Україна" або страховик) про стягнення грошових коштів зі страхового відшкодування в розмірі 39 853,52 гривень відповідно до полісу добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу № АР/6749540 від 01 листопада 2022 року, а також просила стягнути на свою користь з відповідача понесені судові витрати на висновок експерта № 387.23ЕД судової автотоварозначої експертизи від 16 жовтня 2023 року в розмірі 11 200 гривень, понесені судові витрати на правничу допомогу та судовий збір у розмірі 1 211,20 гривень.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 серпня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на користь ОСОБА_1 недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 39 853,52 гривні.

Стягнуто з ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на користь ОСОБА_1 12 411,20 у рахунок відшкодування витрат на оплату судового збору та витрат, пов`язаних із проведенням експертизи.

На рішення суду представником відповідача адвокатом Пилипцем А.Ю. подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в невідповідності викладених у ньому висновків обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Разом з тим 06 серпня 2024 року позивач зверталася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з ПрАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень.

Додатковим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 серпня 2024 року стягнуто зі страховика на користь ОСОБА_1 5 000 гривень у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності і обґрунтованості заяви, адже наявні доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката з ціною позову, а також виконання адвокатом послуг за договором в повному обсязі.

На рішення суду від 01 серпня 2024 року та додаткове рішення від 20 серпня 2024 року відповідачем подано апеляційні скарги, де просить їх скасувати та відмовити в задоволенні позову і у відшкодуванні витрат на правничу допомогу.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року апеляційну скаргу на основне рішення задоволено частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 серпня 2024 року змінено в частині стягнення з ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на користь ОСОБА_1 недоплаченої суми страхового відшкодування розміром 39 853,52 гривень на 24 631,99 гривень.

Рішення суду першої інстанції в частині відшкодування витрат на оплату судового збору за пред`явлення позову та проведення судової експертизи залишено без змін.

На обґрунтування апеляційної скарги на додаткове рішення зазначалось, що з огляду на наведені аргументи щодо повного скасування основного рішення суду є наявними підстави для скасування додаткового рішення, оскільки воно є його невід`ємною складовою частиною.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано, хоча про таке право роз`яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 23 вересня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Право на професійну правничу допомогу гарантоване ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 вказувалося, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Склад та розміри витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу та входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При визначенні суми відшкодування даних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Саме такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна та інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Відповідно до ст.ст. 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договором про надання правової допомоги.

19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального кодексу України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Верховний Суд в постанові від 09 липня 2019 року в справі №923/726/18, врахувавши правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 13 грудня 2018 у справі № 816/2096/17 та від 16 травня 2019 у справі № 823/2638/18, згідно з якою від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, яка сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, вказав, що доказів саме обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, не потрібно.

Достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Крім іншого, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати інших осіб своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних осіб.

Суд враховує, що відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду попередньої інстанції було надано договір про надання правничої (правової) допомоги № 01 від 16 січня 2024 року, укладений між адвокатом Філатовою А.В. та позивачем, детальний опис наданих послуг професійної правничої допомоги від 05 серпня 2024 року, акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 05 серпня 2024 року, квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № 56 від 17 січня 2024 року про сплату позивачем на рахунок адвокатського бюро "Філатової Алли Валеріївни" 5 000 гривень за надання правової (правничої) допомоги відповідно до договору,

Повноваження представника позивача - адвоката Філатової А.В. підтверджувались наявним у справі ордером на надання правничої (правової) допомоги серії ВК № 1116250 від 16 січня 2024 року.

Відповідно до п.1.1 договору про надання правничої (правової) допомоги № 01 від 16 січня 2024 року виконавець надає замовнику юридичну допомогу, а саме розробляє документи та подає до суду, з подальшим представленням інтересів замовника у справі про стягнення страхового відшкодування, що виникло внаслідок ДТП, що сталося 24 серпня 2023 року.

Згідно з п.4 цього договору оплата робіт здійснюється по домовленості та становить 5 000 гривень.

В акті приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №1 від 05 серпня 2024 року та детальному описі наданих послуг професійної правничої допомоги від 05 серпня 2024 року зазначений перелік видів наданої правової допомоги та їх вартість. Загальна вартість правової допомоги становить 5 000 гривень.

Матеріалами справи підтверджується надання адвокатом послуг з підготовки позовної заяви вартістю 2 000 гривень та представництва інтересів в суді (2 судових засідання) вартістю 3 000 гривень.

Між тим, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Як зазначалося, постановою Рівненського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року апеляційну скаргу відповідача задоволено частково і змінено основне рішення суду у справі.

Оскаржуване додаткове рішення хоча і є окремим процесуальним документом, проте в силу вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України є невід`ємною складовою основного судового рішення та не може існувати окремо від нього, тому апеляційна скарга підлягає розгляду з врахуванням цих обставин.

Отже, апеляційний суд, виходячи з критерію обґрунтованості та пропорційності судових витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи, вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 в суді першої інстанції, який підлягає стягненню зі страховика, повинен становити 3 000 гривень.

Підставою для зміни додаткового рішення суду попередньої інстанції та відшкодування на користь позивача понесених нею витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Євроінс Україна"задовольнити частково.

Додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 серпня 2024 року змінити в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень на 3 000 (три тисячі) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.О. Гордійчук

С.С.Шимків