Справа № 524/3166/24
Провадження №4-с/524/40/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2024 року

Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі:

головуючого судді Ковальчук Т. М.

за участю секретаря судового зсідання Воблікової І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лукмасла Миколи Миколайовича,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив: визнати неправомірними рішення, дії приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лукмасла М. М. у межах виконавчого провадження № 75944685 щодо накладення арешту на грошові кошти у вигляді заробітної плати, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Укрсиббанк», а також на грошові кошти у вигляді соціальної пенсії, які містяться на рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк», на ім`я ОСОБА_1 ; зобов`язати цього приватного виконавця зняти арешт із зазначених коштів та винести постанову про зупинення виконавчого провадження № 75944685.

На обґрунтування скарги зазначив, що прийняте приватним виконавцем Лукмаслом М. М. рішення про арешт коштів у вигляді заробітної плати та соціальної пенсії на зазначених вище банківських рахунках, на які закон забороняє накладення арешту, є неправомірним, оскільки суперечить нормам матеріального права та порушує його права та законні інтереси. Окрім того, він є військовослужбовцем, що є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій на підставі пункту 1 частини першої статі 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою від 24 вересня 2024 року Автозаводський районний суд міста Кременчука прийняв скаргу до розгляду та призначив судове засідання.

У судове засідання скаржник, приватний виконавець не прибули, про дату та час розгляду скарги повідомлені належним чином. Скаржник подав заяву про розгляд скарги без його участі.

За правилами частини другої статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов таких висновків.

Суд установив, що постановою від 03 вересня 2024 року приватний виконавець Лукмасло М. М. відкрив виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 524/3166/24, виданого Автозаводським районним судом міста Кременчука 28 травня 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 95453,98 грн заборгованості за кредитним договором та 3 028,00 грн судового збору.

Постановою від 03 вересня 2024 року цей приватний виконавець наклав арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 108818,10 грн.

Скаржник зазначає, що 11 вересня 2024 року під час зняття власних коштів з електронних банківських карток АТ «Укрсиббанк» та АТ КБ «ПриватБанк» він дізнався про блокування його фінансових рахунків. При цьому до матеріалів скарги скаржник додав: видану 11 вересня 2024 року АТ «Укрсиббанк» довідку про те, що клієнту ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 для зарахування заробітної плати Військовою частиною НОМЕР_3 ; видану 11 вересня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» довідку про те, що ОСОБА_1 має в цьому банку картку НОМЕР_4 (№ НОМЕР_2 ), на яку отримує, зокрема соціальні виплати; видану 20 вересня 2024 року Військовою частиною НОМЕР_3 Міністерства оборони України довідку про те, що грошове забезпечення та інші додаткові види грошового забезпечення лейтенанта ОСОБА_1 зараховуються на його картковий рахунок НОМЕР_5 , відкритий в АТ «Укрсиббанк».

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 48 Закону № 1404-VIII визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до пункту 1 частини другої статті 8 Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Суд звертає увагу, що в силу вимог частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. При цьому наведений у частині другій цієї статті перелік не є вичерпним, оскільки законом можуть бути визнані й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Так, за правилами частин другої та третьої статті 70 Закону № 1404-VIII із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Отже, виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника у разі стягнення, зокрема заборгованості за кредитним договором, лише у розмірі не більше 20 відсотків заробітної плати і таке стягнення здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами-підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань.

Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21).

Частиною першою статті 72 Закону № 1404-VIII встановлено, що на допомогу з державного соціального страхування, що виплачується в разі тимчасової непрацездатності та в інших випадках, допомогу по безробіттю та соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства, призначену відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», стягнення може бути звернено виключно за рішеннями про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також втратою годувальника.

Ураховуючи наведене, не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а також на кошти у вигляді соціальної допомоги, окрім передбачених частиною першою статті 72 Закону № 1404-VIII випадків. Якщо ж такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках, та які не є коштами, що складають заробітну плату та відповідні соціальні виплати, таке обмеження не розповсюджується.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до частини третьої, пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII).

При цьому передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки відповідно до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків.

Аналізуючи наведені правові норми, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів, на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, на підставі яких виконавець має можливість здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й визначити розмір коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе.

Відповідний статус коштів, що знаходяться на арештованих рахунках, підтверджується наданими боржником документами, а саме довідкою АТ «Укрсиббанк» виданою про те, що клієнту ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 для зарахування заробітної плати з Військової частини НОМЕР_3 , та довідкою АТ КБ «ПриватБанк», виданою про те, що ОСОБА_1 має в цьому банку картку НОМЕР_4 (№ НОМЕР_2 ), на яку отримує, зокрема соціальні виплати. Припущення, що на останню карту (рахунок) може бути зарахована будь-яка інша виплата (переказ) не спростовує статусу арештованих коштів на рахунку боржника, звернення стягнення на які заборонено законом.

Відтак доводи скаржника, що рахунки, на яких знаходились кошти є такими, на які заборонено законом накладення арешту, є документально підтвердженими та відповідають положенням закону, оскільки за змістом абзацу першого частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII арешт може накладатись на кошти, а не на рахунок боржника.

Залишення арешту на кошти, які складають заробітну плату та соціальні виплати боржника, унеможливлює отримання ОСОБА_1 будь-яких коштів заробітної плати та відповідних виплат, як єдиного джерела доходу, та порушує його право на отримання винагороди за працю та достойні умови життя.

Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, викладеній у постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимога скаржника про зобов`язання приватного виконавця зняти арешт із грошових коштів у вигляді заробітної плати, що надходять на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Укрсиббанк», а також із грошових коштів у вигляді соціальних виплат, які надходять на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

При цьому суд не вбачає підстав для задоволення вимог скаржника в частині визнання неправомірними дій та рішень приватного виконавця щодо накладення арешту на зазначені кошти, оскільки, накладаючи арешт на ці рахунки, виконавець визначив порядок виконання постанови про арешт коштів боржника, із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Щодо зупинення вчинення виконавчих дій суд виходить з такого.

Підстави для зупинення вчинення виконавчих дій регламентовані статтею 34 Закону № 1404-VIII.

За правилами пункту 1 частини першої цієї статті Закону виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу.

З аналізу наведеної правової норми вбачається, що існує три умови, які є самостійними одна від одної, за наявності яких виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій:

1) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе; або

2) якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе; чи

3) на прохання стягувача, який проходить таку військову службу.

Синтаксичний розбір текстуального змісту цієї норми дає підстави для висновку про те, що у цьому випадку словосполучення «якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе» застосовується до обох частин речення, які пов`язані сполучником «або». Натомість, сполучник «чи» якраз використаний з метою посилення роздільності перелічуваних підстав. У свою чергу, застосовуючи у зазначеній нормі матеріального права сполучник «або» законодавець мав на меті не протиставити одну умову іншій, а вирізнити види проходження боржником військової служби.

Таким чином, конструкція норми пункту 1 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII полягає у тому, що як до першої підстави, так і до другої, застосовується умова «якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе».

Відтак, вирішальним для правильного вирішення питання щодо наявності/відсутності підстав для зупинення вчинення виконавчих дій, згідно з пунктом 1 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII є доведення/недоведення неможливості проведення виконавчих дій зважаючи на умови служби боржника, а також характер виконуваного рішення (майновий/немайновий).

Близький за змістом висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 120/875/23 та ухвалі Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі № 583/3097/23.

Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, до розгляду питання по суті (частина перша статті 35 Закону № 1404-VIII).

Частиною четвертою цієї статті визначено, що арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадків, передбачених пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. У період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану.

Згідно із довідкою № 689 від 22 червня 2023 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Збройних Силах України та проходить службу у Військовому інституті Київського національного університету імені Тараса Шевченка; термін підготовки з 07 червня до 30 серпня 2023 року; після закінчення підготовки буде направлений до військової частини для подальшого проходження служби. Окрім того, до матеріалів скарги ОСОБА_1 додав копії посвідчення офіцера НОМЕР_6 та посвідчення учасника бойових дій, видане 02 травня 2024 року.

З матеріалів справи убачається, що на примусового виконанні перебуває виконавчий лист майнового характеру, а саме про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 95453,98 грн заборгованості за кредитним договором та 3 028,00 грн судового збору.

При цьому суд не вбачає наявності підстав вважати, що у цьому виконавчому провадженні абсолютно неможливо проводити виконавчі дії згідно з умовами його служби, оскільки лише сам факт проходження боржником військової служби не є перешкодою для стягнення заборгованості за виконавчим листом майнового характеру.

Ураховуючи наведене, скарга ОСОБА_1 у частині зобов`язання приватного виконавця зняти арешт із грошових коштів у вигляді заробітної плати, що надходять на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Укрсиббанк», а також із грошових коштів у вигляді соціальних виплат, які надходять на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», підлягає задоволенню, а в частині вимог про визнання неправомірними рішення, дії приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лукмасла М. М. та зобов`язання винесення постанови про зупинення виконавчого провадження № 75944685, задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 258-261, 354, 447, 450, 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лукмасла Миколи Миколайовича задовольнити частково.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Миколу Миколайовича зняти арешт із грошових коштів у вигляді заробітної плати, що надходять на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Укрсиббанк», а також із грошових коштів у вигляді соціальних виплат, які надходять на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк».

У задоволенні іншої частини скарги ОСОБА_1 на рішення, дії приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лукмасла Миколи Миколайовича, відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили у порядку, встановленому статтею 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Т. М. Ковальчук