Номер провадження 2/243/1401/2024
Номер справи 243/5524/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Агеєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Кобець О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Жуковську М.В., звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, який обґрунтував тим, що його пенсійні права були порушені органами Пенсійного фонду України, і були захищені в судовому порядку.

Так, Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05.06.2023 року, справа №200/2191/23 визнано протиправною та скасовано постанову Авдіївського міського відділення Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 10 жовтня 2022 року № 14025/336749/449/25 про припинення щомісячної страхової виплати з 01 вересня 2022 року ОСОБА_1 . Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення щомісячної страхової виплати потерпілому ОСОБА_1 з 01 вересня 2022 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити щомісячну страхову виплату потерпілому ОСОБА_1 з 01.09.2022 року. Вказане судове рішення набрало законної сили 25 вересня 2023 року, видано виконавчий лист, відкрито виконавче провадження № 73152205 від 26.10.2023. На теперішній час статус виконавчого провадження відкрито.У зв`язку з тим, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області допустив протиправні дії, йому довелось звертатись до судових та інших державних органів для захисту своїх прав.

У зв`язку з тривалим невиконанням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області вказаного рішення суду, позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду с заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку ст. 382 КАСУ.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року в справі №200/2191/23 суд задовольнив заяву ОСОБА_1 та встановив судовий контроль за виконанням судового рішення у справі № 200/2191/23 шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подати до Донецького окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 червня 2023 року у справі № 200/2191/21 протягом 30 днів з дня отримання ухвали суду.

Не дивлячись на це, судове рішення в справі №200/2191/23 до теперішнього часу відповідачем не виконане. Судом тричі неприймалися звіти Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про виконання рішення суду, оскільки вони не містили доказів про виконання рішення суду, та відповідача тричі було зобов`язано надати звіти про виконання рішення суду. на даний час рішення не виконано.

Протиправні дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призвели до того, що позивачу було припинено страхові виплати. Тобто органом державної влади порушено гарантовані Конституцією України та законами України право на соціальний захист (ст..46 Конституції), право на достатній життєвий рівень для себе, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст..48 Конституції), право на соціальний захист у зв`язку з втратою працездатності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання (Закон України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-XIV), право на мирне володіння майном ( Стаття 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод). У зв`язку з порушенням прав позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у його душевних стражданнях, які виражаються у відчутті тривоги, розпачу, стресу, пов`язаному з тим, що він, будучи особою, яка отримала травму на виробництві, був позбавлений права на отримання страхових виплат на протязі тривалого часу ( більше ніж півтора роки). Як встановлено судом у справі № 200/2191/23 позивачу протиправно припинено щомісячні страхові виплати з 01.09.2022 року. Станом на теперішній час відповідачем не відновлено його право в повному обсязі, оскільки не виплачена сума заборгованості за страховими виплатами.

Тобто майже два роки позивач був позбавлений права на належний соціальний захист та не отримував страхові виплати. Протиправними діями в Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області були порушені звичайні життєві зв`язки позивача, оскільки він вимушений був звертатися за консультаціями до юристів, апотім до судових органів та до виконавчої служби за захистом своїх прав, тобто докладати додаткових зусиль для відновлення його прав. Порушення його прав носить триваючий характер - більше півтора року. Весь цей період позивач відчував постійний стрес, напругу, пригнічення з приводу свавілля, яке застосовано державним органом до нього. Він відчув глибоке розчарування в існуючій системі соціального захисту, оскільки працював на шкідливому виробництві, де значно погіршив своє здоров`я та відчув на собі знехтування з боку держави в особі органу пенсійного фонду. На теперішній час позивач продовжує відчувати моральні страждання, пригнічення та розчарування, оскільки його порушені права Відповідачем не поновлені в повному обсязі, заборгованість зі страхових виплат не виплачена, судові витрати, що він зазнав у зв`язку із захистом своїх прав, досі не відшкодовані відповідачем.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправно припинив виконання покладених на нього повноважень, це спричинило те, що було порушено майновий інтерес позивача у розмірі страхової суми за період з 1 вересня 2022 року по липень 2024 року (щомісячно по 6148,22 грн , загалом більше 129000 грн ), які позивач не отримав вчасно з вини відповідача1. Ця сума є для позивача значною шкодою, зважаючи на те, що позивач був позбавлений виплат у важкий час - період воєнного стану. протиправно припинив виконання покладених на нього повноважень, це спричинило те, що було порушено майновий інтерес позивача у розмірі страхової суми за період з 1 вересня 2022 року по липень 2024 року (щомісячно по 6148,22 грн , загалом більше 129000 грн ), які позивач не отримав вчасно з вини відповідача1. Ця сума є для позивача значною шкодою, зважаючи на те, що позивач був позбавлений виплат у важкий час - період воєнного стану. протиправно припинив виконання покладених на нього повноважень, це спричинило те, що було порушено майновий інтерес позивача у розмірі страхової суми за період з 1 вересня 2022 року по липень 2024 року (щомісячно по 6148,22 грн , загалом більше 129000 грн ), які позивач не отримав вчасно з вини відповідача1. Ця сума є для позивача значною шкодою, зважаючи на те, що позивач був позбавлений виплат у важкий час - період воєнного стану.

Право мирно володіти своїм майном (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод) то розмір відшкодування за кожне порушене право людини і громадянина, яке було гарантоване Державою, але порушене органом державної влади, позивач оцінює у розмірі гарантованої державою мінімальної заробітної плати, яка встановлена ЗУ «Про державний бюджет на 2024 рік» (8000 грн).

Отже, розмір моральної шкоди, яку зазнав позивач протягом більше ніж півтора року, він оцінює у 32000 грн (8000 грн х 4 порушених права) .

Оцінюючи моральну шкоду, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, позивач спирається на можливість застосування аналогії закону, оскільки іншими законами, наприклад ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року (стаття 13) розмір моральної шкоди вираховується саме із застосуванням такого критерія , як мінімальна заробітна плата.

Вважає, що розмір моральної шкоди 32000 грн не є надмірним, з урахуванням того, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини відшкодування у розмірі 32000 грн не є надмірним, оскільки у випадку порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції розмір відшкодування зазвичай становить 1500-3000 євро.

Просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою грошових коштів з єдиного казначейського рахунку України на його користь моральну шкоду в розмірі 32000 грн. у зв`язку з припинення щомісячної страхової виплати з 01 вересня 2022 року.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Представником відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області начальником Головного управління Бабійчук Т.В. до суду надано Відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що Управління вважає позов ОСОБА_1 не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки відсутній головний критерій для відшкодування моральної шкоди, а саме наявність вини заподіювача.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року по справі № 200/2191/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зобов`язано протягом 30 днів з дня отримання копії цієї ухвали подати до суду звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 5 червня 2023 року у справі в повному обсязі. Витребувано у Головного управління докази зарахування поточних страхових виплат з 1 вересня 2023 року по теперішній час на банківський рахунок позивача.

Так на виконання вищеозначеної ухвали пояснюємо, що Головне управління, як орган державної влади, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України діє на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1467 затверджено Порядок здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Пунктом 4 цього Порядку передбачено, що щомісячна страхова виплата здійснюється через поточні рахунки в банках або уповноваженими організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій та грошової допомоги, відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. № 1596 (далі Порядок 1596).

Пунктом 4 Порядку 1596 визначено, що страхові виплати здійснюються виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача страхової виплати в межах України незалежно від Задекларованого або зареєстрованого місця проживання одержувача страхової виплати.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ Порядку 1596 заява про виплату страхової виплати з відкриттям рахунка подається одержувачем: особисто до органу Пенсійного фонду України за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті в межах України; через установи уповноваженого банку; через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України з використанням

засобів кваліфікованого електронного підпису. З метою запиту додаткових фінансових ресурсів на виплату заборгованості нарахованої за рішеннями суду Головним управлінням в межах закріплених повноважень, було направлено відповідне звернення до розпорядника коштів вищого рівня Пенсійного фонду України (лист від 01.04.2024 0500-0501-5/31195).

Від розпорядника коштів вищого рівня Пенсійного фонду України 02.05.2024 надійшла відповідь № 2800-030402-9/27082, в якій зазначається, що на виконання рішення суду Головним управлінням поновлено потерпілому ОСОБА_1 нарахування щомісячної страхової виплати з 01.09.2023 та проведено нарахування заборгованості з вересня 2022 року по серпень 2023 року.

В підсистемі ІКІС ПВДСВ в електронній справі про страхові виплати ОСОБА_1 була відсутня інформація про поточний рахунок в банку.

Оскільки, суми щомісячних страхових виплат можливі за наявності актуальної інформації щодо банківських реквізитів для перерахування, Головним управлінням, на виконання означеного рішення суду, ОСОБА_1 13.05.2024 було спрямовано повідомлення-запрошення за № 0500-0207-8/47046 щодо особистого звернення до органів Пенсійного фонду України та надання актуальної інформації.

З метою найскорішого виконання рішення суду щодо виплати заборгованості нарахованої за рішеннями суду Головним управлінням в межах закріплених повноважень, направлено звернення до розпорядника коштів вищого рівня Пенсійного фонду України (лист від 05.06.2024 № 0500-0501-5/57421) щодо надання банківських реквізитів з електронної особової справи ОСОБА_1 , на які проводились зарахування страхових коштів в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Таким чином, на підставі наданих розпорядником коштів вищого рівня даних (а саме банківських реквізитів для перерахування нараховано заборгованості за рішенням суду) в ЕОС потерпілого проведено поновлення виплати страхових виплат позивачу з 1 вересня 2023 року у розмірі 6148,22 грн. шляхом включення до сформованої відомості на виплату місячного розміру страхових виплат, який буде проведено у найближчий виплатний період (липень 2024 року).

Доплата, нарахована за рішенням суду, за період з 01.09.2022 по 01.09.2023 (відповідно до рішення суду по день поновлення страхових виплат) не передбачена бюджетом Головного управління потребує додаткового фінансування та буде фактично виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу.

Згідно з Положенням про Пенсійний фонд України, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280 «Про затвердження Положення про Пенсійний фонд України», бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України.

Кошти Держаного бюджету на фінансування пенсійних програм є одним із основних джерел формування доходів Пенсійного фонду.

Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України органом, який реалізує означену політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, нарахована ОСОБА_1 , на виконання рішення суду, сума доплати за період з 01.09.2022 по 01.09.2023 (по день поновлення виплат) має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, що надійшло від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань на відповідний бюджетний рік Судові рішення, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, обліковуються Головним управлінням.

Таким чином, виплата нарахованих (перерахованих) сум страхових виплат за рішенням суду здійснюється, зокрема, коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили, згідно з абзацом 2 пункту 7 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31 серпня 2009 року 31-2 (зі змінами).

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 5 червня 2023 року у справі № 200/2191/23 обліковується у Реєстрі рішень, що підтверджується витягом з означеного реєстру.

Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Суми коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду на 2024 рік, будуть визначені у бюджеті Пенсійного фонду України на 2024 рік, який згідно із підпунктом 1-1 пункту 14 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України затверджується Кабінетом

Міністрів України в місячний термін після набрання чинності законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

На сьогоднішній день бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік не затверджено.

Таким чином, Головне управління вжило конкретні заходи з метою виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 5 червня 2023 року у справі № 200/2191/23.

Виділення коштів із Державного бюджету на фінансування даного судового рішення не залежить від волі Головного управління і вимагати від нього дій, які виходять за межі його повноважень, не має правових підстав. Дана ситуація зумовлена дефіцитом бюджетних призначень на фінансування таких виплат у загальнодержавному масштабі.

Вина та умисел на навмисне невиконання рішення суду у даній справі з боку Головного управління відсутня.

Зазначає, що 04 липня 2024 року позивачу ОСОБА_1 була зарахована на його поточний рахунок заборгованість зі сплати страхових виплат та поточна виплата щомісячних страхових виплат. Тобто, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 5 червня 2023 року по справі №200/2191/23 виконано в обсязі та в межах функціональних повноважень та нормативно-правового поля обсязі.

Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідач Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив. В матеріалах справи наявне повідомлення про отримання судового повідомлення 09.10.2024.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, в судовому засіданні встановлено, що Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05.06.2023 року, справа №200/2191/23 визнано протиправною та скасовано постанову Авдіївського міського відділення Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 10 жовтня 2022 року № 14025/336749/449/25 про припинення щомісячної страхової виплати з 01 вересня 2022 року ОСОБА_1 . Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення щомісячної страхової виплати потерпілому ОСОБА_1 з 01 вересня 2022 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити щомісячну страхову виплату потерпілому ОСОБА_1 з 01.09.2022 року. Вказане судове рішення набрало законної сили 25 вересня 2023 року, видано виконавчий лист, відкрито виконавче провадження № 73152205 від 26.10.2023.

Представником пенсійного фонду у відзиві дазначено, що на підставі наданих розпорядником коштів вищого рівня даних, а саме банківських реквізитів для перерахування нараховано заборгованості за рішенням суду, в ЕОС потерпілого проведено поновлення виплати страхових виплат позивачу з 1 вересня 2023 року у розмірі 6148,22 грн. шляхом включення до сформованої відомості на виплату місячного розміру страхових виплат, який буде проведено у найближчий виплатний період - липень 2024 року. 04.07.2024 Груздову виплачено страхові виплати у сумі 6148,22 грн. Доплата, нарахована за рішенням суду за період з 01.09.2022 по 01.09.2023, відповідно до рішення суду по день поновлення страхових виплат, не передбачена бюджетом Головного управління потребує додаткового фінансування та буде фактично виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу.

Однак суд не може погодитися з такими птвердженями відповідача з наступних відстав.

Так, судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України.

Головне управління як орган державної влади в силу вимог частини 2 ст.19 Конституції України зобов`язано діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до п.п. 4, 5, 6 Постанови №1467 від 30.12.2022 Про затвердження Порядку здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності

Доставка сум страхових виплат одержувачам здійснюється за тарифами на оплату послуг, пов`язаних з виплатою і доставкою пенсій та грошових допомог населенню в готівковій формі, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 р. № 987 Деякі питання оплати послуг, пов`язаних з виплатою і доставкою пенсій та грошових допомог .Доставка сум страхових виплат здійснюється за рахунок коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страхові виплати, призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має на це право, здійснюються за весь минулий час, але не більше ніж за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Нарахована сума страхової виплати включається в документи для виплати протягом не пізніше ніж одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахування, продовження чи поновлення її виплати. Розподіл та спрямування коштів на фінансування страхових виплат здійснюється Пенсійним фондом України.

Відповідно до п.7 Постанови №4-1 від 26.0.2024 Про затвердження Порядку призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, страхові виплати призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має на це право, здійснюються за весь минулий час, але не більше як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхових виплат, з вини органу, що призначає страхову виплату, своєчасно не призначено або не виплачено суму страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню зв`язку з підвищенням цін на споживчі товари та послуги у порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до положень статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачеві посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив та чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумарність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17, провадження № 12-208гс18 вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12-110цс18, вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц, провадження № 14-261цс19 вказано, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 21 квітня 2021 року, справа № 227/2918/19, порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного урядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Враховуючи наявність судового рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 червня 2023 року по справі 200/2191/23, яке набрало законної сили, та якими визнано протиправними дії та бездіяльність відповідача, а також невиконання управлінням пенсійного фонду судових рішень впродовж тривалого часу, свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки незаконність таких дій відповідача вже доведена, а вина в даному випадку презюмується і тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди, тим більше, що невиплата пенсії позивачу є достатньою та самостійною підставою для висновку про те, що йому завдано втрат немайнового характеру.

За таких обставин, суд приймає до уваги посилання позивача ОСОБА_1 в цій частині, оскільки протиправність дій відповідача Управління Пенсійного Фонду Донецької області підтверджена відповідними рішеннями.

Звертаючись з позовом до суду в частині вимог до Управління Пенсійного Фонду Донецької області, позивач визначив розмір відшкодування моральної шкоди сумі 32000 грн. та вважає, що така шкода була йому заподіяна саме не нарахуванням та невиплатою щомісячної страхової виплати потерпілому з 01.09.2022, внаслідок чого він не мав можливості в повні мірі реалізувати свої звички та бажання, вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, лікування та не мала іншого ефективного способу захистити порушене право.

В пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Невиплата щомісячної страхової виплати позивачу з 01.09.2022 є достатньою та самостійною підставою для висновку про те, що позивачу завдано втрат немайнового характеру у вигляді душевних страждань, порушення звичайного способу життя, психологічного навантаження, втрати емоційної стабільності через тривогу за подальшу долю та потребувало додаткових зусиль для організації свого життя позивачем, який змушена був звертатися за правовою допомогою та відстоювати свої порушені права в суді.

Само по собі відновлення становища позивача, яке існувало до порушень його прав, шляхом ухвалення судами рішень на його користь, не може йому компенсувати його немайнових втрат, оскільки позивач був змушений звертатися до суду, з вересня 2022 року позивач не отримував належні йому щомісячні страхові виплати, які були його засобом існування, а отже позивач, дійсно, був змушений докладати зусиль для організації свого життя, лікування за умови відсутності коштів та відчуває безпорадність і пригніченість від таких дій саме від державного органу, який має належно виконувати покладені на нього обов`язки.

Враховуючи характер та обсяг заподіяної моральної шкоди, тривалості часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану щодо вільного володіння своїм майном, тривалості часу усунення інших негативних наслідків та моральних страждань, суд вважає доведеним факт завдання позивачеві відповідачем в особі Управління Пенсійного Фонду України Донецької області, моральної шкоди з урахуванням позбавлення позивача щомісячних страхових виплат з 01.09.2022 та інших вищезазначених обставин, зокрема тривалості неправомірних дій відповідача, обмеження його щомісячних страхових коштів коштів для задоволення своїх життєвих потреб, невиконання судового рішення в повному обсязі і на теперішній час, що призводило до приниження гідності, постійного стрессу та глибокого розчарування в існуючій системі соціального захисту, оскільки він працював на шкідливому виробництві, де значно погіршив своє здоров`я та відчув на собі знехтування з боку держави в особі органу пенсійного фонду.

Суд також враховує, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку органів державної влади завжди викликають негативні емоції.

Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Відповідно до чіткої й усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66).

Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).

ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7 травня 2002 року в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100).

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презумується.

Також, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Окрім цього, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , суд враховує обставини справи, ступінь вини відповідача, роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, норми статті 23 ЦК України, і вважає, що сума 10000 грн. буде достатньою і розумною компенсацією такої шкоди. Крім того, такий розмір відповідає характеру правопорушення, яке вчинене органом державної влади.

При цьому, невиконання рішення суду через відсутність фінансування, в даному випадку не має правового значення, оскільки визначальним для правильного вирішення спору є незаконність дій управління Пенсійного фонду Донецької області та завдання у зв`язку із цим позивачеві втрат немайнового характеру. За умови належного виконання відповідачем покладених на нього державою функцій здійснення страхових виплат позивача на належному рівні фінансування для виконання рішення суду, яким встановлена така незаконність, не потребувало би.

Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280 пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань страхового відшкодування та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відшкодування моральної шкоди Пенсійним фондом Украни ані Законом «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що не має законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодувань моральної шкоди, так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить, зокрема, з характеру страждань, які зазнав позивач, їх тривалості, а також враховує вимушені зміни в життєвих стосунках, тому керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності вважає, що компенсація в сумі 10000 грн. буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань.

При цьому, слід зазначити, що згідно зі статтею 2 Цивільного кодексу України держава Україна є учасником цивільних відносин.

Статтею 170 Цивільного кодексу України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Верховним Судом у постанові від 14 вересня 2022 року в справі № 759/7630/20, зокрема, вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16).

У таких випадках державу представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц зазначено, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або є незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

А тому, на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. саме з Державного бюджету України.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог позивача до Управління Пенсійного фонду України Донецької області слід відмовити.

У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що згідно із п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» не справляється судовий збір за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади.

Отже, судовий збір за подання подібних позовів не повинен справлятися взагалі, а тому у суду відсутні підстави для стягнення судового збору з відповідачів в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 23, 1166, 1173, 1174, 1192 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою грошових коштів з єдиного казначейського рахунку України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч грн. 00 коп.).

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2024 року.

Головуючий:

суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області О.В. Агеєва