Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2024 р. Справа153/605/24

Провадження2/153/144/24-ц

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Швеця Р.В.

за участю секретаря судового засідання Гуцол Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ямпіль Вінницької області цивільну справу за позовом керівника Могилів-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство «Продовольча компанія «ПОДІЛЛЯ», про припинення права власності на земельну ділянку шляхом конфіскації,

В С Т А Н О В И В :

Керівник Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство «Продовольча компанія «ПОДІЛЛЯ», про припинення права власності на земельну ділянку шляхом конфіскації. Позовні вимоги мотивовані тим, що Могилів-Подільською окружною прокуратурою було виявлено факт порушення інтересів держави щодо незаконного перебування у приватній власності громадянина російської федерації земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Так у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.10.2016 за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :03:001:0159, площею 1,6534 га. Реєстрацію права власності проведено на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серія ЯИ №608912, виданого 23.03.2010 відділом Держкомзему у Ямпільському районі. Вказаний державний акт виданий на підставі рішення Ямпільського районного суду від Вінницької області від 03.02.2009, справа №2-47/2009, яке набрало законної сили 13.02.2009. Відповідно до вказаного рішення за ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, площею 1,6534 га, розташовану на території Довжоцької сільської ради Ямпільського району Вінницької області, яка до дня смерті належала спадкодавцю ОСОБА_2 на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку, серія ВН №008119, виданого 29.10.2004 Ямпільською РДА. 02.10.2019 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано договір оренди вказаної земельної ділянки. Орендарем є Приватне акціонерне товариство «Продовольча компанія «ПОДІЛЛЯ» на підставі договору оренди від 12.08.2019, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Продовольча компанія «ПОДІЛЛЯ» та ОСОБА_1 на 20 років з правом пролонгації.

Враховуючи, що ОСОБА_1 , будучи громадянином російської федерації, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 19.10.2016 по теперішній час) не відчужив її, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому є підстави для конфіскації земельної ділянки у власність держави. За таких підстав прокурором подано вказаний позов в інтересах держави.

Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 08.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Продовольча компанія «ПОДІЛЛЯ» та призначено підготовче судове засідання.

Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 29.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 17 червня 2024 року об 11 годині 00 хвилин в залі судових засідань Ямпільського районного суду Вінницької області.

Прокурор Ямпільського відділу Могилів-Подільської окружної прокуратури Радько С. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, вх.№3887 від 17.06.2024, в якій просив розгляд справи провести без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з`явився. 10.05.2024 за вх.№3040, суду надані письмові пояснення у справі, в яких представник просив задовольнити позовну заяву. Пояснення мотивовано тим, що ОСОБА_1 , будучи іноземним громадянином, порушив національне законодавство України, оскільки упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0159, не здійснив її відчуження. За таких підстав вказана земельна ділянка підлягає конфіскації у власність держави в порядку, визначеному ст.145 Земельного кодексу України. Судові засідання просив провести без участі представника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання у справі повідомлявся належним чином - через оголошення, розміщеному 30.05.2024 на офіційному веб-сайті судової влади України, тобто не пізніше ніж за десять днів до судового засідання, що відповідає приписам ч.11 ст.128 ЦПК України. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив суду не подав.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство «Продовольча компанія «ПОДІЛЛЯ» Хитрук І.С. в судове засідання не з`явився. Надав заяву, вх.№3404 від 27.05.2024, в якій просив розгляд справи провести без участі представника третьої особи. Не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судовий розгляд справи за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Приписи ст.131-1 Конституції України, ст.56 ЦПК України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру» наділяють прокурора повноваженнями на представництво в суді інтересів держави у випадках, а саме: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Оскільки Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області у відповідності до положень ст.145 Земельного кодексу України, Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Положення про Головне управління Держгеокадастру в області» здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, наділене правом на подання такого роду позовів, на лист прокурора про виявлені порушення із вимогою вжити заходів щодо їх усунення, у тому числі в судовому порядку, повідомило окружну прокуратуру про неподання позову щодо усунення даних порушень у зв`язку з відсутністю коштів для сплати судового збору та не заперечує проти звернення з позовом органів прокуратури, станом на 23.04.2024 (день надходження позову до суду) самостійно не реалізувало своє процесуальне право, тому у відповідності до положень ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.56 ЦПК України є всі підстави для підтвердження представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 травня 2020 року в справі №912/2385/18 за схожих обставин.

В силу статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах Спорронґ і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21 лютого 1986 року, Щокін проти України від 14 жовтня 2010 року, Сєрков проти України від 07 липня 2011 року, Колишній король Греції та інші проти Греції від 23 листопада 2000 року, Булвес АД проти Болгарії від 22 січня 2009 року, Трегубенко проти України від 02 листопада 2004 року, East/West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися значною свободою (полем) розсуду.

Принцип пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Справедлива рівновага передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Згідно ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст.14 Конституції України).

Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом (ст.41 Конституції України).

Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України (далі - ЗК України).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу (ч.5 ст.22 ЗК України).

За змістом ч.ч.3-4 ст.81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини.

Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Згідно п.е ст.140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є, зокрема, невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п.в ст.143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.

Положеннями ч.ч.1, 2, 4 ст.145 ЗК України визначено, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна; копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 03.02.2009, справа №2-47; копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та копії довідки №423 від 14.04.2009 встановлено, що за відповідачем ОСОБА_1 , який є громадянином російської федерації, зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0159, площею 1,6534 га на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯИ 608912, виданого 23.03.2010 відділом Деркомзему у Ямпільському районі. Щодо вказаної земельної ділянки зареєстровано право оренди на підставі договору, укладеного між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Продовольча компанія «ПОДІЛЛЯ» від 30.10.2013 (а.с.15-17, 36-37, 38-39, 42-44, 45-49).

Із повідомлення Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області встановлено, що перевіркою БД ЄІАС УМП ДМС та інших наявних обліків УДМСУ у Вінницькій області відомостей щодо документування громадянина ОСОБА_1 паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, посвідкою на тимчасове/постійне проживання в Україні не встановлено (а.с. 24).

Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 на момент держаної реєстрації права власності земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0159, площею 1,6534 га. 19.10.2016, був громадянином російської федерації.

Разом з тим, після набуття земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , грубо порушуючи вимоги національного законодавства, протягом року її не відчужив.

Отже, враховуючи, що відповідачем ОСОБА_1 не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутої земельної ділянки сільськогосподарського призначення протягом року, така земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

При цьому, чинним законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом.

В даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваної земельної ділянки, оскільки останній мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак, до цього часу земельну ділянку не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу.

Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №513/444/15-ц від 23 січня 2018 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги керівника Могилів-Подільської окружної прокуратури Романа Піголя в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про припинення права власності на земельну ділянку, шляхом її конфіскації є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені платіжною інструкцією №550 від 08.04.2024, покладаються на відповідача, а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь Вінницької обласної прокуратури судових витрат по оплаті судового збору у сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.56, 76-81, 89, 141, 247, 259, 263-268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов керівника Могилів-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство «Продовольча компанія «ПОДІЛЛЯ», про припинення права власності на земельну ділянку шляхом конфіскації - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , громадянина російської федерації, на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0159, площею 1,6534 га цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, шляхом її конфіскації у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , громадянина російської федерації, на користь Вінницької обласної прокуратури (49044, м.Вінниця, вул.Монастирська, 33, МФО 820172, Державна Казначейська служба України, м.Київ р/р НОМЕР_2 , ) судовий збір в сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Могилів-Подільська окружна прокуратура Вінницької області, місцезнаходження: 24000, вул. Покровська, 5, м. Могилів-Подільський, Вінницької області, .

Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, місце знаходження: вул.Келецька, 63, м.Вінниця, 21027, .

Відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , громадянин російської федерації, жит.: АДРЕСА_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство «Продовольча компанія «ПОДІЛЛЯ», місцезнаходження: 24600, вулиця Порошенка О. Героя України, будинок 74а, смт.Крижопіль Тульчинський район Вінницька область, .

Повний текст рішення складено 17.06.2024.

Суддя Р.В. Швець