Справа № 953/8713/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2024 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі судді Вітюка Р.В.

за участю секретаря судового засідання Соломонової К.О.,

Василюк О.І.,

представника заінтересованої особи Бараба С.В.

розглянув заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про встановлення факту постійного проживання на території України до 24 червня 1991 року,

ВСТАНОВИВ:

Заява та її обґрунтування

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України до 24 серпня 1991 року.

Заява мотивована тим, що таке звернення пов`язано з необхідністю підтвердити існування обставин, з якими закон пов`язує набуття громадянства України.

Так, заявниця зазначає, що немає належного документального підтвердження вказаного факту. Однак вказує, що рішенням Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 20.01.2003 громадянці рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини другої статті 4 Закону України "Про імміграцію" та документовано посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 від 26.09.2019, терміном дії до 24.12.2029. Відповідно, такий факт був встановлений під час надання дозволу на імміграцію. Водночас на даний час відсутня можливість надання копії, що містять в особові справі громадянки рф ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що Головним управлінням Державної міграційної служби у Харківській області (далі ГУ ДМС) здійснено тимчасове переміщення справ про надання дозволу на імміграцію в Україну та документування посвідками на постійне проживання, на період воєнного стану.

Зазначає, що факт родинних зав`язків підтверджується відповіддю ГУ ДМС щодо наявності рішення Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 20.01.2003 стосовно надання дозволу на імміграцію в Україну; договором дарування квартири від 05.06.2002, яку ОСОБА_2 придбав у 1991 році та надалі подарував ОСОБА_1 ; копіє форми "А" щодо постійного проживання ОСОБА_3 (дружини ОСОБА_2 ) з 14.07.1989 до 29.03.1995 у АДРЕСА_1 . Також заявниця надала копію форми "А" щодо постійного проживання ОСОБА_2 з 12.07.1989 до 10.07.1996 у АДРЕСА_2 .

Позиція заінтересованої особи у справі

ГУ ДМС письмових пояснень не надало, однак у судове засідання з`явилася представниця, яка надала усні пояснення.

Так, представниця вказала, що необхідність встановлення факту для заявниці обумовлено необхідністю надання доказів для звернення на отримання громадянства України. Надати відповідну інформацію ГУ ДМС наразі немає можливості через тимчасове переміщення справ про надання дозволу на імміграцію в Україну (про що зазначено в листі ГУ ДМС від 11.09.2024).

Рух справи

Суд ухвалою від 27.09.2024 прийняв до розгляду та відкрив провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , призначив справу до судового розгляду на 25.10.2024 (з урахуванням ухвали про виправлення описки).

10.10.2024 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення копії форми "А", яка підтверджує факт проживання ОСОБА_2 у АДРЕСА_2 у період з 12.07.1989 до 10.07.1996.

15.10.2024 до суду від ГУ ДМС надійшло повідомлення про відсутність матеріалів в електронні формі, у зв`язку з чим заявник просив доповнити електронну справу та надати доступ до неї.

25.10.2024 до суду від ГУ ДМС надійшло клопотання про перенесення судового засідання для надання можливості формування власної позиції у справі.

Клопотання ГУ ДМС було задоволено, відкладено розгляд справи до 08.11.2024 та забезпечено доступ до електронної справи.

У судове засідання 08.11.2024 з`явились ОСОБА_1 та представниця ГУ ДМС. ОСОБА_1 підтримала вимоги заяви та просила її задовольнити. Представниця ГУ ДМС про задоволення заяви не заперечувала, залишила її вирішення на розсуд суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до копії форми "А" ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження Кривий Ріг, Дніпропетровської області, який прибув 28.06.1989 з Якутської АССР (місто Нерюнгрі), проживає за адресою: АДРЕСА_2 , пенсіонер. Відомості про прописку прописаний 12.07.1989; виписаний 10.07.1996.

Згідно з копією договору дарування квартири від 05.06.2002 ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняв в дар двокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_3 (пункт 1 договору). Вказана квартира належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою 21.11.1991, реєстр № 4-7819, зареєстрованому в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 21.11.1991, реєстр № 57807.

26.12.2019 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 , дата закінчення строку дії 24.12.2029, що підтверджується відповідною копією посвідки.

Згідно з листом ГУ ДМС № 6301.5.1-15187/63.2-24 від 11.09.2024 (про розгляд адвокатського запиту щодо отримання копій матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію в Україну, та переліку документів для набуття громадянства України) рішенням ВГІРФО УМВС України в Харківській області від 20.01.2003 громадянці рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини другої статті 4 Закону України "Про імміграцію" (як онуці громадянина України ОСОБА_2 ), та 26.12.2019 документовано посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 , терміном дії до 24.12.2029, у зв`язку з обміном посвідки серії НОМЕР_2 від 01.12.2009. Станом на 11.09.2024 рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання ГУ ДМС у Харківській області не приймалось. На сьогоднішній день відсутня технічна можливість надати копії, що містяться в особовій справі громадянки рф ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що ГУ ДМС у Харківській області здійснено тимчасове переміщення справ про надання дозволу на імміграцію в Україну та документування посвідками на постійне проживання, на період воєнного стану.

3897), який набирає чинності через три місяці з дня його опублікування - 3

Норми права, які застосував суд та мотиви суду

Статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з частиною першою статті 3, статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 125/1472/19).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Відповідно до пункту 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок), затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

У пункті 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

З наведеного слідує, що у разі коли метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Зазначене також узгоджується із висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 25.03.2024 у справі № 161/9609/22.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, відомо, що заявниця з метою набуття громадянства України за родинним походження (постійне проживанням діда на території України станом на 24.08.1991) та отримання паспорта громадянина України звернулась до суду та просила встановити факт постійного проживання на території України її діда на момент проголошення незалежності України (24.08.1991).

З огляду на те, що інший спосіб, ніж звернення до суду із заявою про встановлення юридичного факту проживання особи на території України для набуття громадянства України, відсутній (орган ДМС зазначив про відсутність відповідних даних, у зв`язку з тимчасовим переміщенням справ), заявниця правильно звернулась до суду для встановлення такого факту.

На підтвердження своїх вимог заявниця надала до суду, зокрема,копію форми "А", згідно з якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 прибув 28.06.1989 з Якутської АССР (місто Нерюнгрі) та проживав за адресою: АДРЕСА_2 . Відомості про прописку прописаний 12.07.1989; виписаний 10.07.1996, що підтверджує факт постійного проживання ОСОБА_2 на території України станом на 24.08.1991.

Також наведена обставина підтверджується листом ГУ ДМС № 6301.5.1-15187/63.2-24 від 11.09.2024 (про розгляд адвокатського запиту щодо отримання копій матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію в Україну, та переліку документів для набуття громадянства України), в якому зазначено, що рішенням ВГІРФО УМВС України в Харківській області від 20.01.2003 громадянці рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини другої статті 4 Закону України "Про імміграцію" (як онуці громадянина України ОСОБА_2 ), та 26.12.2019 документовано посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 , терміном дії до 24.12.2029.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 4 Закону України "Про імміграцію"квота імміграції може бути встановлена для таких категорій іммігрантів:особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України.

Дозвіл на імміграцію надається іммігрантам, категорії яких визначені в частинах другій і третій цієї статті (частина перша статті 4 Закону України "Про імміграцію").

Тобто наданий лист ГУ ДМС від 11.09.2024 також підтверджує підставу надання посвідки на постійне проживання, зокрема, що дід заявниці був громадянином України.

Наведені докази у своїй сукупності, оцінюються судом, як такі, що підтверджується факт, що станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_2 проживав на території України.

При цьому суд враховує, що жодних заперечень або спростувань вказаної обставини ГУ ДМС ані письмово, ані у судовому засіданні, не наводило.

Під час розгляду заяви суд також ураховує сформований Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду висновок у постанові від 25.03.2024 у справі № № 161/9609/22, що лише неподання до суду доказів зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) особою, яка звертається із заявою про встановлення юридичного факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, не є підставою для відмови у задоволенні заяви про встановлення факту, оскільки таке зобов`язання подається особою при зверненні до уповноваженого органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням (стаття 8 Закону). Суд на підставі поданих доказів лише з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Отже, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства України, зважаючи на те, що в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт постійного проживання позивача на території України станом на 24 серпня 1991 року, при цьому ураховуючи мету звернення, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 76 81, 95, 228, 229, 235, 258, 259, 265, 293, 294, 315, 319, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про встановлення факту постійного проживання на території України до 24 червня 1991 року задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 ; код НОМЕР_3 .

Заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, 61057, м. Харків, вул. Римарська, 24; .

Повний текст рішення складено та підписано 12.11.2024.

Суддя Роман ВІТЮК