Ухвала

11 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 626/475/24

провадження № 61-14284ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про порушення прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Нафтогаз України» про порушення прав споживача, просив суд зобов`язати відповідача надати йому можливість здійснювати оплату за спожитий природний газ шляхом внесення готівки особисто відповідачу без додаткових витрат за місцем отримання продукції у м. Краснограді, повідомити йому адресу місця оплати.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 користується послугою відповідача з постачання природного газу на підставі Типового Договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2500 (надалі - Договір). 03 січня 2024 року ним було направлене звернення до відповідача з проханням визначити спосіб отримання він нього готівкових коштів за спожитий газ особисто відповідачем у м. Краснограді без його звернення до фінансових установ, тобто виключити у відносинах з ним посередників при оплаті отриманої від відповідача продукції. Листом відповідача від 11 січня 2024 року ним отримана відповідь на вказане звернення, якою йому фактично відмовлено у задоволенні прохання. Пунктом 4.5. Договору передбачено, що споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за Договором через банківську платіжну систему, шляхом он-лайн переказу, поштового переказу, внесення готівки через касу Постачальника та в інший не заборонений чинним законодавством способом. Отже, відповідач відмовив йому у сприянні щодо вибору форми оплати його продукції, яка йому більше підходить, відмовив у виконанні договору. Тобто споживач не може бути обмеженим у здійсненні оплати за постачання природного газу особисто відповідачу. Інші способи оплати йому не підходять. Вони потребують здійснення додаткової оплати платіжної послуги банку (Укрпошті) або придбання спеціальних технічних засобів, сплачувати послуги операторів зв`язку для здійснення он-лайн переказу. Тому вибраний ним спосіб оплати не може бути дискримінаційним відносно інших споживачів, у тому числі відносно споживачів м. Краснограда. Вибраний ним спосіб оплати є одним із способів, передбачених Договором, ним може скористатися кожний споживач у відносинах. Але раніше відповідач йому повідомив про відсутність у нього каси.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 14 березня 2024 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Зобов`язано ТОВ «Нафтогаз України» надати ОСОБА_1 можливість здійснювати оплату за спожитий природний газ шляхом внесення готівки ТОВ «Нафтогаз України» без додаткових витрат за місцем отримання продукції у м. Краснограді Красноградського району Харківської області та повідомити адресу місця оплати.

Додатковим рішенням цього ж суду від 20 березня 2024 року зобов`язано відповідача ТОВ «Нафтогаз України» надати ОСОБА_1 офіційне письмове вибачення за нанесення моральної шкоди.

Постановою Харківського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «Нафтогаз України» задоволено. Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 14 березня 2024 року та додаткове рішення Красноградського районного суду Харківської області від 20 березня 2024 року - скасовано, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У вересні 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яку було повернуто скаржнику з підстав, передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України.

22 жовтня 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить оскаржену постанову Харківського апеляційного суду скасувати, рішення Красноградського районного суду Харківської області від 14 березня 2024 року та додаткове рішення Красноградського районного суду Харківської області від 20 березня 2024 року залишити без змін.

У касаційній скарзі вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, що полягає в наявності у справах № 626/1870/21 та № 626/784/24 різної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах. Крім того, справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для заявника. Суспільний інтерес за доводами заявника полягає у тому, що умовами Типового Договору постачання природного газу побутовим споживачам, який регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником, витрати по отриманню оплати за свою продукцію перекладено на споживачів, а споживачів позбавлено альтернативної форми оплати шляхом внесення готівки через касу постачальника, або в інший не заборонений законодавством спосіб особисто відповідачу. Ця справа має для нього виняткове значення, оскільки за оскарженими судовими рішеннями він змушений оплачувати платіжну послугу банку за перерахування оплати за спожитий газ за рахунками відповідача, тобто нести додаткові витрати, що вважає порушенням статті 19 Конституції України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Конституційний Суд України 22 листопада 2023 року ухвалив Рішення у справі

№ 10-р(ІІ)/2023 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема, визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. У пунктах 7.6. - 7.8. Рішення вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовчої практики.

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судове рішення, ухвалене у справі про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми (аналогічний висновок викладений в ухвалах Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 922/1990/20, від 10 березня 2021 року у справі № 904/3935/20, від 10 березня 2021 року у справі № 911/239/20 та ін.). Разом з тим заявник належним чином не обґрунтовує, в чому саме полягає фундаментальне значення його касаційної скарги. Посилання у касаційній скарзі на справи за позовами заявника до різних відповідачів не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Касаційна скарга також не містить належного обґрунтування значного суспільного інтересу або виняткового значення саме цієї справи для скаржника.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року у справі № 626/475/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко