ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1720/24 Номер провадження 22-ц/814/3360/24Головуючий у 1-й інстанції Шатілова Л. Г. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

суддів Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Ванда А.М.,

з участю представника відповідача - адвоката Руль М.І., представника позивача - адвоката Сидоренка Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 липня 2024 року, постановлене суддею Шатіловою Л.Г. (повний текст складено 19 липня 2024 року),

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька,

в с т а н о в и в:

09.05.2024 ОСОБА_2 звернувся в суд із указаним позовом, у якому просив стягнути на його утримання із ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із дня подачі позову і довічно.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що є пенсіонером та отримує пенсію у розмірі близько 3800,00 грн., переважну більшість якої витрачає на лікування та оплату комунальних послуг. Відтак, потребує фінансової допомоги від свого повнолітнього сина- ОСОБА_3 . Останній працює водієм у санаторії МВС «Миргород» та має стабільний дохід орієнтовного розміру 8000,00 грн., неповнолітніх дітей та інших утриманців не має, а отже має можливість надавати йому матеріальну допомогу. Окрім сина у позивача є донька ОСОБА_4 , яка останні 7 років проживає у Польщі та на даний час йому не відоме її місце знаходження. Із підстав викладене, просить у судовому порядку реалізувати гарантоване йому частиною першою статті 202 СК України право на утримання матеріальної допомоги від свого повнолітнього сина.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17.07.2024 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на його утримання у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку та доходів відповідача щомісячно, починаючи із 09.05.2024 і довічно.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Рішення міськрайонного суду вмотивовано тим, що позивачем доведено його потребу у матеріальній допомозі від повнолітнього сина, який має фінансову можливість її надавати. Обставин щодо звільнення відповідача від обов`язку утримувати свого батька судом не установлено. Тому, врахувавши розмір доходу позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліменти на утримання позивача у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку та доходів щомісячно, починаючи із 09.05.2024 та довічно.

Відповідач оскаржив рішення міськрайонного суду в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що при постановленні оскаржуваного рішення міськрайонним судом застосовано постанову Верховного Суду від 10.10.2018 у справі №301/160/17, яка містить висновок, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому, до увагу має братися, серед іншого, наявність у батьків майна, що може принести дохід. Відтак, сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.

Просить врахувати, що позивач є власником 1/3 частини, а його дочка ОСОБА_4 - 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає один та здає частину квартири в оренду, від чого отримує дохід.

Наголошує, що позивач, який не отримує житлової субсидії, має обов`язок сплачувати лише 1/3 частину комунальних послуг, пов`язаних з утримання квартири. Отже, якщо позивач добровільно самостійно сплачує усі комунальні послугу, то, на думку сторони відповідача, це означає, що він має таку можливість.

Зазначає, що у власності позивача перебувала земельна ділянка, яка на підставі договору оренди землі №235 віл 01.01.2016 перебувала у строковому платному користуванні ТОВ «Агрофірма «Добробут». Проте уже після постановлення оскаржуваного судового рішення відповідачу стало відомо, що позивач подарував земельну ділянку ОСОБА_5 , тобто вчинив свідомі дії, направлені на суттєве погіршення свого матеріального становища.

Звертає увагу на відсутність у справі доказів, які б підтверджували доводи позивача щодо його витрат на придбання продуктів харчування та комунальні послуги, останні з яких підтверджені лише однією квитанцією.

Зазначає, що наявні у справі медичні довідки та виписки з історії хвороби про захворювання очей містять відомості про обстеження, які проводилися у січні - квітні 2023 року, а ліки придбавалися у вересні 2023 року та лютому 2024 року. При цьому такі витрати відповідно до статті 203 СК України не входять до складу аліментів і є додатковими витратами на батьків, які позивачем не заявлялася.

Доводить несправедливість оскаржуваного рішення посилаючись на те, що позивач не належним чином виконував батьківські обов`язки по відношенню до сина, переклавши їх усі на матір. Після смерті матері її частку у праві власності на квартиру успадкувала його сестра, він відмовився від прийняття спадщини, а свою земельну ділянку позивач подарував сторонній особі. Відтак, вважає несправедливим, що за таких обставин саме він, відповідач, має сплачувати аліменти на утримання батька.

Крім того, доводить безпідставність обрахування судом розміру аліментів від показника мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму. Тоді як у разі стягнення аліментів у розмірі, визначеному судом, розмір доходу позивачу буде значно перевищувати розмір мінімальної заробітної плати.

До апеляційної скарги додані відомості про право власності позивача на частку у майні та заповіт щодо земельної ділянки

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 06.09.2024 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 16.09.2024.

23.09.2024 позивачем подано до Полтавського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як законне та обґрунтоване.

Позивач заперечує проти врахування апеляційним судом приєднаних до скарги доказів, як таких, що не становили предмет дослідження суду першої інстанції. Вважає, що відповідач не спростував потребу позивача в матеріальній допомозі від сина, яку останній має можливість надавати.

У суді апеляційної інстанції представник відповідача апеляційну скаргу підтримала, наполягаючи на її задоволенні.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив з підстав раніше викладених ним у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити без змін оскаржуване судове рішення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав щодо її часткового задоволення. При цьому, колегія суддів ураховує наступне.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ./а.с.8/

ОСОБА_2 є пенсіонером за віком, пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 , серія НОМЕР_3 ./а.с.7/

Згідно із довідкою про доходи №361880, виданою ГУ ПФУ в Полтавській області 08.01.2024, ОСОБА_2 перебуває на обліку в миргородському об`єднаному управлінні ПФУ в Полтавській області і отримав пенсію за віком за період із 01.08.2023 по 01.01.2024 у загальному розмірі 22 750,74 грн.; щомісячний розмір пенсії - 3 791,79 грн./а.с.20/

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку, як отримувач субсидії на оплату житлово-комунальних послуг у ГУ ПФУ в Полтавській області з 01.01.2023 по теперішній час (08.01.2024) не перебуває./а.с.21/

До позовної заяви ОСОБА_2 надано докази на підтвердження, що він знаходиться на «Д» обліку у лікаря ЗПСМ з діагнозом: стабільна стенокардія напруги ІІ ф.к. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. 2 ст. ризиків - 3; виписку із медичної картки амбулаторного хворого №9923 із діагнозом майже термінальна глаукома, незріла катаракта; консультативні висновки лікарів КП «Полтавська обласна лікарня ім. М.Ф. Скліфосовського Полтавської обласної ради»; виписки із медичної картки офтальмологічного центру «Діоптрія»; консультативний висновок спеціаліста офтальмологічної практики «Pro ЗРЕНИЕ», а також чеки на придбання ліків та рахунок на сплату комунальних послуг за лютий - квітень 2024 року./а.с.23-41/

Згідно із характеристикою голови будинкового комітету Глушко Г.О. , наданою ОСОБА_2 , останній характеризується з негативної сторони. Все життя зловживає алкоголем, неодноразово доставлявся до витверезника. В сім`ї були постійні суперечки з дружиною та дітьми. Вихованням дітей не займався, ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків. Коштів на утримання дітей дружині не надавав. Мати сама забезпечувала дітей. Зараз проживає сам у квартирі, з сусідами не доброзичливий, періодично вступає в конфлікти. З сином не спілкується, постійно про нього відзивається у негативній формі. Участі в прибиранні території біля будинку та громадському житті не приймає./а.с.60/

ОСОБА_1 проходить військову службу, йому нараховано грошове забезпечення за період із 01.01.2024 по 01.07.2024 у розмірі 274 010,30 грн., що підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_4 ./а.с.59/

При постановленні оскаржуваного рішення, міськрайонний суд виходив із того, що наявна у справі характеристика позивача не є беззаперечним доказом не виконання ним батьківських обов`язків, а інших доказів на підтвердження викладеного відповідачем суду не надано. Натомість, судом першої інстанції установлено, що позивач є непрацездатною особою, отримує пенсію, яка є єдиним джерелом його доходу. Розмір пенсії позивача складає 3 791,79 грн. на місяць, що перевищує рівень показника прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та загального показника прожиткового мінімум на одну особу (2920,00 грн.), але значно менший показника мінімальної заробітної плати (8 000,00 грн.).

Врахувавши розмір доходу відповідача, відсутність у нього утриманців, наявність у позивача працездатної дочки, міськрайонний суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, постановивши до стягнення з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 09.05.2024 (дати подання позову) і довічно.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Статтею 203 СК України визначено, що дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України).

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).

Із указаного вбачається, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 05.09.2019 у справі №212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19.

За змістом частин 4 та 5 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Згідно із частинами 2, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Із огляду на викладене, враховуючи, що приєднані до апеляційної скарги докази, а саме відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та заповіт, за яким у листопаді 2019 року позивач розпорядився належним йому майно, не становили предмет дослідження суду першої інстанції, а відповідач не довів існування об`єктивних обставин, які унеможливили їх своєчасне подання, апеляційний суд не приймає до уваги такі докази.

При цьому, апеляційний суд ураховує висновок Великої Палати Верховного Суду, сформований справі №129/1033/13-ц від 18.03.2020, за змістом якої принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Згідно із вимогами пунктів 2, 5 частини 2 статті 43 ЦПК України обов`язком сторін є сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відтак, процесуальним обов`язком позивача було надання суду відомостей про його майновий стан, зокрема податкового органу про усі отримані прибутки, які не обмежуються пенсійними виплатами, а також виписками із банківського рахунку, в контексті того, що у позивачки є повнолітня дочка, яка проживає за кордоном, що не виключає її добровільну допомогу в утриманні батька та сплату комунальних платежів за квартиру, співвласником якої вона є і де наразі позивач проживає один.

Наведене не звільняє відповідача від його обов`язку, як повнолітнього сина, утримувати свого непрацездатного батька, який потребує матеріальної допомоги, але є обґрунтованою підставою для зменшення розміру аліментів, що підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 із 1/8 частини до 1/12 частини всіх видів заробітку та доходів відповідача щомісячно, починаючи із 09.05.2024 і довічно.

Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують, оскільки не ґрунтуються на доказах, зокрема, щодо отримання позивачем орендної плати від здачі належного йому нерухомого майна. Тоді як оплата позивачем комунальних послуг є його обов`язком, як власника житла, який несе тягар його утримання, а тому жодним чином не свідчить про відсутність у позивача потреби у матеріальній допомозі від повнолітнього сина.

Посилання відповідача у доводах апеляційної скарги на те, що позивач вчиняє дії направлені на суттєве погіршення свого матеріального становища, колегія суддів відхиляє. При цьому, апеляційний суд враховує, що складений позивачем на випадок його смерті заповіт, яким він розпорядився належною йому земельної ділянки на користь третіх осіб, не становив предмет дослідження суду першої інстанції, а тому не підлягає оцінці апеляційним судом. Натомість, доказів про отримання позивачем орендної плати за використання такої земельної ділянки, матеріали справи не містять.

Ставлячи під сумнів надані позивачем медичні довідки та виписки з історії хвороби про захворювання очей, відповідач не спростовував потребу позивача у такому лікуванні та його дороговартість по відношенню по його пенсії.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та є припущеннями відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню із постановленням нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 липня 2024 року - змінити, зменшивши розмір аліментів, що підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 із 1/8 частини до 1/12 частини всіх видів заробітку та доходів відповідача щомісячно, починаючи із 09.05.2024 і довічно.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11.11.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак