ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9911/24 Справа № 207/198/24 Суддя у 1-й інстанції - Погребняк Т. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Барильської А.П.,

суддів: Макарова М.О., Ткаченко І.Ю.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 липня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2005 року, який було розірвано на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 травня 2013 року та від якого вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 червня 2013 року, з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 травня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Постановою Дніпровського апеляційного суду по справі від 28 листопада 2023 року відповідач був позбавлений батьківських прав. В 2023 році їх син ОСОБА_4 закінчив школу та вступив до Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, міжнародно-правовий факультет, спеціальність 081 «Право» та Одеський національний університет імені І.І. Мечникова, факультет міжнародних відносин, політології та соціології, спеціальність 292 «Міжнародні економічні відносини». Вартість навчання з договором № 7/18 від 17 серпня 2023 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців, становить 126 800 грн., тобто 31 700 грн, за навчальний рік, всього 4 платежі за навчальний період. Орієнтовний термін навчання у Одеському національному університеті імені І.І. Мечникова (заочна форма навчання) 01 вересня 2023 року 30 червня 2028 року. Вартість навчання з договором № 292-2-012 від 01 вересня 2023 року про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців становить 104 990 грн., тобто 20 998 грн. за навчальний рік, всього 5 платежів за навчальний період. Станом на дату звернення до суду позивачка вже сплатила перший семестр навчання в Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого в сумі 16 008,50 грн. та за перший семестр у Одеському національному університеті імені І.І. Мечникова в загальній; сумі 10553,49 грн., що підтверджується банківськими квитанціями. Загальна сума вже сплачених коштів складає 26 562 грн., тому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_5 у розмірі 26 562 грн. за перший навчальний рік одноразово; стягнути додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_5 при умові продовження навчання, до його завершення періодично кожні пів року з 2024 року до 10 серпня 2024 року, 2025 року, 2026 року - 13 281 грн. та до 10 грудня 2024 року, 2025 року, 2026 року - 13 281 грн.; стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_6 при умові продовження навчання у розмірі 10 553,49 грн. до 10 серпня 2027 року за останній рік навчання у Одеському національному університеті імені І.І. Мечникова одноразово та додаткові витрати за лікування сина у розмірі 3 389,39 грн.

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким її позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції відмовляючи в позові, не взяв до уваги, що до 18 років аліменти сплачувалися нерегулярно, та факт, що відповідача позбавлено батьківських прав не звільняє його від участі у додаткових витратах на сина. Син навчається на платній основі крім того хворіє. З січня 2024 року вона із сином перебуває у Німеччині та вона немає змоги працевлаштуватися через мовний бар`єр.

25 жовтня 2024 року представник відповідача за довіреністю ОСОБА_7 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення, просив суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказує, що тимчасова допомога, яку отримує відповідач та його родина, не дає йому змоги сплачувати додаткові витрати на повнолітнього сина. Відповідач не працює. Крім того, відповідач також вказує про мовний бар`єр та відсутність через це працевлаштуватися.

05 листопада 2024 року ОСОБА_1 надала відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій просить задовольнити її апеляційну скаргу. Вказує, що відповідач має фінансову змогу приймати участь у додаткових витратах на дитину.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення.

Зважаючи на те, що предметом дійсного позову є стягнення додаткових витрат на утримання дитини, розгляд апеляційної скарги проводиться в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2005 року, який було розірвано рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 травня 2013 року.

Від вказаного шлюбу вони мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі № 207/2278/13-ц, від 13 червня 2013 року, відповідачу призначено стягнення аліментів на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_5 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 травня 2013 року до досягнення дитини повноліття.

Постановою Дніпровського апеляційного суду по справі № 207/3154/22 від 28 листопада 2023 року відповідач позбавлений батьківських прав.

В 2023 році ОСОБА_4 вступив до наступних навчальних закладів: Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, міжнародно-правовий факультет, спеціальність 081 «Право» та Одеський національний університет імені І.І. Мечникова, факультет міжнародних відносин, політології та соціології, спеціальність 292 «Міжнародні економічні відносини».

Позивачкою сплачено навчання сина у вищих навчальних закладах за перші семестри.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що діючим Сімейним кодексом України не передбачено стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, у зв`язку з наступним.

Главою 15 Сімейного кодексу України, «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання», визначено обов`язок матері і батька утримувати неповнолітню дитину.

Виконання обов`язку та способи виконання такого обов`язку щодо утримання неповнолітніх дітей, визначено статтями з 180 по 197 СК України.

Положеннями статей 180,183,185 СК України,визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193).

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Главою 16 СК України, «Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання», визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та вказано порядок утримання батьками своїх повнолітніх дітей.

При цьому, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Син сторін у справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітнім.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину, правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини та такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: М.О. Макаров

І.Ю. Ткаченко