Справа № 716/37/24
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.06.2024 року місто Заставна
Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Вайновської О.Є.,
секретаря судового засідання Кульки О.М.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Павчук Святослав Іванович, до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Орган опіки і піклування при виконавчому комітеті Кострижівської селищної ради Чернівецького району про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-
08.01.2024 року позивач ОСОБА_1 , в особі адвоката Павчука С.І., звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що з березня 2022 року відповідачка покинула родину та виїхала в невідомому напрямку. З того часу батьківські обов`язки відносно доньок не виконує. Також просив стягнути з відповідачки аліменти на свою користь на утримання доньок у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн на кожну дитину щомісячно та досягнення повноліття.
Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14.02.2024 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження на підготовче судове засідання. Відповідачка відзив до суду не подала.
06.03.2024 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до розгляду.
В судовому засіданні призначеному на 07.05.2024 позивач позовні вимоги підтримав, пояснив, що в шлюбі з відповідачкою мають двох дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Життя з відповідачкою не склалося і в січні 2020 року вона покинула сім`ю та переїхала проживати до міста Львова. З того моменту діти проживали разом з батьком. У 2021 році з ініціативи відповідачки шлюб між ними було розірвано. Але наприкінці 2021 року він разом з доньками переїхав до відповідачки до міста Львова, де вони разом прожили до початку повномасштабного вторгнення. Повернувшись в лютому 2022 року до смт. Кострижівка, відповідачка прожила з родиною ще місяць після чого поїхала в невідомому напрямку. З того часу з дітьми стосунків не підтримує, вихованням та утриманням дітей здійснює самостійно. Просив позов задовольнити.
Представник позивача - адвокат Павчук С.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав з підстав зазначених у позові відповідатиме інтересам дітей, а отже є всі підстави для задоволення позову. Якщо ставлення відповідачки до дітей зміниться, вона зможе поновити свої батьківські права. Просив задовольнити позов.
Відповідачка ОСОБА_2 до судового засідання повторно не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, відзив не подала.
Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, третьої особи, свідків, дослідивши письмові докази, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на що позивач надав згоду.
Так, за змістом ст.140 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і на обсяг їхніх прав не впливає перебування батьків у шлюбі, проживання окремо від дитини.
Батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину (ч.ч.1-4 ст.150 СК України).
Якщо батько, матір не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, вони можуть бути позбавлені батьківських прав (ст.164 СК України).
Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно п.15 цієї Постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Судом встановлено, що позивач та відповідачка є батьками малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії НОМЕР_1 , НОМЕР_2 від 30.01.2019 року (а.с.12,13).
Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 29.11.2021 року, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.14-15).

Згідно довідки №583, виданої виконавчим комітетом Кострижівської селищної ради від 17.10.2023 року, малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16); матір дітей проживає окремо, місце її перебування невідоме (а.с.17).

Позивач працює на посаді оператора газових котелень в Кострижівському ЗДО, отримує стабільний дохід (а.с.26), за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.21).

Згідно довідки виданої Кострижівським закладом дошкільної освіти ОСОБА_7 та ОСОБА_3 з вересня 2022 року відвідують Кострижівський ЗДО. Дітей в садок привозив і забирав тільки батько. ОСОБА_2 участі у навчальному процесі доньок не бере, за весь час перебування дітей у ЗДО матері в закладі не було (а.с.18).

З висновку Органу опіки і піклування при виконавчому комітеті Кострижівської селищної ради №13/6 від 08.12.2023 року вбачається доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо її малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з огляду на свідоме ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, невідоме її місцезнаходження (а.с.36).

Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які є жителями смт. Кострижівка, пояснили, що після народження доньок сторони проживали в смт. Кострижівка. Потім відповідачка поїхала проживати до Львова , а позивач з доньками залишався в селищі. Пізніше і він з дітьми поїхав проживати до відповідачки, а в лютому 2022 року вони всі повернулися до смт. Кострижівка, де проживали разом близько місця після чого відповідачка, покинувши родину, поїхала та більше не поверталася. З того часу, десь з березня 2022 року, позивач виховує дітей самостійно.

Інші докази на підтвердження обставин вимог позовної заяви стороною позивача надані не були.

Оцінюючи досліджені докази, а саме рішення суду про розірвання шлюбу, довідку з місця проживання, відповідно до якої позивач проживає разом з доньками в смт. Кострижівка, довідку дошкільного закладу, відповідно до якої відповідачка дитячий садок не відвідує та не бере участі у навчальному процесі дітей, показання свідків, суд вважає, що ці докази вказують на те, що шлюб між сторонами припинений, відповідачка ОСОБА_2 не проживає разом з колишнім чоловіком і між сторонами досягнуто згоди щодо проживання малолітніх дітей з батьком. Але на переконання суду ці докази не свідчать про свідоме нехтування ОСОБА_2 батьківськими обов`язками відносно доньок ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньок ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважає недостатньо обґрунтованим.

Так, висновок базується лише на доводах однієї сторони, без з`ясування позиції матері, підстав її поведінки. З його змісту вбачається що орган опіки та піклування не намагався встановити дійсне місце проживання ОСОБА_2 , а обмежився зазначенням про те, що за місцем реєстрації в смт. Кострижівка ОСОБА_2 не проживає, хоча остання ніколи не була мешканкою селища і її місце проживання знаходиться у місті Львові, про що достовірно було відомо позивачу. А отже орган опіки та піклування не намагався запросити ОСОБА_2 на засідання, з`ясувати дійсні причини її поведінки. Висновок не містить зазначення обставин, чи звертався раніше ОСОБА_1 до органу опіки та піклування зі скаргами на неналежне виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно доньок, з метою спонукання її до дій, чи було вчинено органом опіки та піклування відповідні заходи реагування чи впливу на поведінку ОСОБА_2 і що вони не дали відповідних результатів; не з`ясовано стосунки між колишнім подружжям, або наявність перешкод матері з боку батька у спілкуванні з дітьми тощо.

Зазначені обставини, не дають суду впевнитися що невиконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків є свідомим і систематичним.

Відповідно до змісту принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

В ч.ІІ ст.3 Конвенції ООН про права дитини, від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року зазначено: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні їй для її благополуччя, беручи до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів і інших осіб, які відповідають за нею за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів».

Бережливе ставлення до батьківських прав, намагання зберегти їх до громадянина і його дитини пояснює важливу обставину, мається на увазі, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші способи впливу виявились безрезультатними.

Європейським судом з прав людини при вирішенні справи № 39948/06 «Савіни проти України» в пунктах 49-52 рішення від 18 грудня 2008 року зазначено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (справа «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (справа «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» (Scozzari&Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).

Таким чином, враховуючи що позбавлення батьківських прав є не тільки крайньою мірою відповідальності батьків, а й несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та має застосовуватися як крайній спосіб впливу для захисту прав дитини, коли заходи попередження та впливу виявилися безрезультатними, а під час розгляду справи достатніх та переконливих доказів цього надано не було, крім того, за відсутності доказів що характеризують особистість матері та вказують на те, що вона становить реальну загрозу для дітей, їх здоров`я та психічного розвитку, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідатиме інтересам дітей.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є необґрунтованим, а отже в його задоволенні слід відмовити.

При цьому, суд вважає необхідним попередити відповідачку про необхідність змінити своє ставлення до виховання малолітніх дітей та покласти на орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Кострижівської селищної ради здійснювати контроль за належним виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків.

Вирішуючи вимогу ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліментів на утримання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає наступне.

Обов`язок утримувати неповнолітню дитини покладений на батьків положеннями ст.ст.180, 181, 182 СК України за змістом яких батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, враховуючи обов`язок відповідачки ОСОБА_2 , утримувати малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до їх повноліття, з неї підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів визначених до стягнення відповідає положенням ст.182 СК України.

Відповідно до ст.191 СК України, аліменти з ОСОБА_2 слід стягувати з дня звернення до суду з відповідним позовом.

За таких обставин, вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , 04.01.2019 року, підлягають задоволенню.

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Павчук Святослав Іванович, до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Орган опіки і піклування при виконавчому комітеті Кострижівської селищної ради Чернівецького району, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІН НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІН НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.01.2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

В решті позову ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Павчук Святослав Іванович, до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Орган опіки і піклування при виконавчому комітеті Кострижівської селищної ради Чернівецького району, про позбавлення батьківських прав,- відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повне рішення суду виготовлене 13.06.2024.

Суддя О.Є. Вайновська