ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження:22-ц/819/351/24 Доповідач: Базіль Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді (судді-доповідача) - Базіль Л.В.,

суддів: Бездрабко В.О., Радченка С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 березня 2020 року, ухваленого у складі судді Прохоренко В.В. у справі № 766/21636/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2019 року позивач ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 50 877,97 грн, а також витрати на оплату судового збору в сумі 1921,00 грн.

В позовних вимогах позивач посилається на те, що 17.10.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 був укладений Договір позики №82080 в електронній формі, на підставі якого на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1201,00 грн, що підтверджується повідомленням від 28.09.2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. Пунктом 1.3. договору позики встановлено, що позика надається строком на 10 днів. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником і позикодавцем (п.1.4 договору).

Позивач зазначав, що він свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кошти у розмірі, встановленому в договорі. Однак, всупереч вимогам цивільного законодавства та умов договору, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за позикою у встановленому у договорі порядку та строки, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 25.10.2019 року становить суму у розмірі 50 877,97 грн, з яких: 1202,00 грн - основний борг; 24963,99 грн - заборгованість по відсоткам; 24712,98 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

З посиланням на порушення ОСОБА_1 зобов`язань за договором позики, позивач просив стягнути з відповідача борг у заявленому розмірі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16 березня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором №82080 від 17.10.2016 року у розмірі 50877,97 грн, з яких: 1201,00 грн - основний борг; 24963,99 грн - заборгованість по відсоткам; 24712,98 грн заборгованість по простроченим відсоткам. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» 1921,00 грн понесених судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що 17.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 був укладений електронний договір позики № 82080 та підписаний позичальником шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Сікорська І. С., просить скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 березня 2020 року та винести постанову, якою відмовити у задоволенні позову повністю, стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір, сплачений за подачу апеляційної скарги, посилаючись при цьому на те, що висновки суду є неправомірними, ґрунтуються на порушенні норм процесуального права, незастосуванні норм матеріального права, неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що судом не враховано того факту, що ОСОБА_1 не отримував грошових коштів за вказаним договором, а у матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, зокрема копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, виписки по картковому рахунку, на підтвердження перерахування на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів за кредитним договором. При цьому, договір про надання фінансового кредиту у тому числі інформація щодо умов кредитування, не містить реквізитів платіжної банківської картки відповідача, на яку, у відповідності до умов кредитного договору мали бути перераховані кредитні кошти. Відсутність в документах, які були складені під час укладення відповідачем з кредитором договору про надання фінансового кредиту реквізитів платіжної банківської картки відповідача ОСОБА_1 унеможливлює виконання взятих кредитором на себе зобов`язань за вказаним договором щодо перерахування на рахунок відповідача кредитних коштів. Наявна в матеріалах справи довідка про розмір заборгованості не може бути доказом видачі кредитних коштів та наявності заборгованості, оскільки складена позивачем в односторонньому порядку та не є первинним документом.

Вказує на те, що судом першої інстанції було неправильно та неповно досліджено обставини справи, внаслідок чого зроблено хибний висновок про укладення договору, оскільки в матеріалах справи відсутній договір підписаний одноразовим цифровим підписом, наявна лише роздруківка договору, набрана на комп`ютері, що не містить буквено-цифрової комбінації.

Судом не надано правової оцінки нарахованим процентам, розмір яких у 42 рази перевищує суму позики. Вважає, що позивачем безпідставно нараховані проценти за 1083 дні, тоді як строк кредитування становить за умовами договору 10 днів.

Також вказує, що оскаржуване рішення суду є невмотивованим та необґрунтованим, оскільки висновки суду про погодження відповідача з розміром процентів не підтверджується матеріалами справи.

Аргументи інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», отримавши в свій електронний кабінет ухвалу Херсонського апеляційного суду від 12.09.2024 року про поновлення строку на апеляційне оскарження, відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (а.с.97), правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року, з огляду на положення ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд даної справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, а ціна позову, що становить 50877,97 грн є меншою, а ніж сто розмірів прожиткового мінімуму доходів для працездатних осіб на момент подання позовної заяви (192100,00 грн).

Позиція апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Положення ст. 639 ЦК України передбачають, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа- незалежно від суми.

Отже, нормами законодавства передбачено, що договори позики, в яких позикодавцем є юридична особа повинні вчинятись в письмовій формі, при цьому правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Особливості укладання електронного договору визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Виходячи із аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», звертаючись до суду з даним позовом, покликалося на те, що 17.10.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 був укладений договір позики №82080 в електронній формі, який був підписаний позичальником електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора.

Позичальник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі заперечував підписання ним електронного договору позики, звертаючи увагу суду на те, що матеріали справи не містять інформації про одноразовий ідентифікатор, та відсутні докази направлення одноразового цифрового підпису на його електронну пошту чи номер телефона.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги та встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, ухвалою апеляційного суду від 10.10.2024 року було витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» електронний примірник договору позики укладеного 17.10.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 із накладенням електронного цифрового підпису позичальника.

На виконання вказаної ухвали апеляційного суду ТОВ «ВЕЛЛФІН» було повідомлено про відсутність електронного цифрового підпису позичальника на договорі позики від 17.10.2016 року (а.с.127)

Отже, висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_1 уклав електронний договір позики з ТОВ «ВЕЛЛФІН», за яким у нього виник борг в сумі 50 877,97 грн, які він повинен повернути, є такими, що суперечать фактичним обставинам справи та є припущенням, на яких відповідно до ст. 81 ЦПК України не може ґрунтуватися рішення суду.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення суми боргу в сумі 50877,97 грн за договором позики від 17.10.2016 року № 82080 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Отже суд першої інстанції не з`ясував всі обставини справи, дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності боргових правовідносин, доведеності позовних вимог та можливості стягнення з відповідача суми боргу за договором позики, що є підставою для скасування рішення суду у відповідності до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

За положеннями п.в ч.4 ст.382 ЦПК України апеляційний суд в резолютивній частині постанови зазначає про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, понесені відповідачем, документально підтверджено, а саме, за подання апеляційної скарги сплачено 4542,00 грн (а.с.90), тоді як сплаті підлягав судовий збір в сумі 2881,50 грн, оскільки відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Зважаючи на те, що позов поданий ТОВ «ВЕЛЛФІН» в жовтні 2019 року, розмір ставки судового збору для юридичної особи за вимогу майнового характеру становив 1.5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня становив 1921.00 грн. Ставка судового збору при поданні апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. За таких обставин скаржнику при поданні апеляційної скарги необхідно було сплатити 2881.50 грн (1921.00 х150%), проте сплачено 4542,00 грн, таким чином скаржником внесено судовий збір на 1660.50 грн більше ніж передбачено законом.

За викладених обставин, враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено, відповідачу має бути компенсовано за рахунок позивача судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в сумі 2881,50 грн.

Керуючись ст. ст.367,368, 374, 376, 381 - 384,389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовити.

Стягнути з ТОВ «ВЕЛЛФІН» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2881.50 грн

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча Л.В. Базіль

Судді В.О. Бездрабко

С.В. Радченко