Номер провадження: 22-ц/813/4390/24
Справа № 509/3919/22
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Пухи А.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 січня 2024 року, ухвалене у складі судді Кириченко П.Л., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

20 вересня 2022 року представник позивача звернувся до Овідіопольського райсуду Одеської області з вищевказаним позовом. Місце спричинення шкоди є територія Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог представник позивача зазначив, що 28 серпня 2015 року в 16 годині 00 хвилин, відповідач ОСОБА_3 , будучи водієм, керуючи технічно справним легковим універсалом марки «Mitsubishi-Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині автошляху «Одеса-Іллічівськ» Овідіопольського району Одеської області у напрямок м. Одеса, біля «10км» при наближенні до перехрестя, де рух регулювався за допомогою світлофорних об`єктів, при виборі безпечної швидкості руху, будучи неуважним, належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою і своєчасно не реагуючи на її зміни, проявляючи злочинну самовпевненість, не вибрав безпечної дистанції, своєчасно не зреагував на зміну дорожньої обстановки та передньою частиною свого автомобіля допустив зіткнення з задньою частиною легкового автомобіля марки «Ford-Fiesta» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухаючись попереду у попутному напрямку, зупинився та стояв на червоний сигнал світлофора.

Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «Ford-Fiesta» д.н.з. НОМЕР_2 , позивачка ОСОБА_1 , яка перебувала на задньому сидінні автомобіля, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому даху вертлюжної западини, закритого перелому тіла лівої здухвинної кістки, закритого перелому обох сідничних кісток, які згідно висновку експерта №2702 від 03.12.2015 р. не були небезпечними для життя, викликали тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні (більше ніж 21 день) і за цим критерієм, згідно п.п.2.2.2 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), та відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Відповідач порушив ПДР, а тому позивачка просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 19 069.29 грн. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 січня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що між противоправними діями відповідача ОСОБА_3 є прямий причинний зв`язок з грубим порушенням Правил дорожнього руху України, а саме: -п.1.5. «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;-п.2.3. «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; -п.12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; -п.13.1. «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу», внаслідок чого позивачка ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Розмір матеріальної шкоди в наслідок ДТП, на час розгляду справи складає 6 807.43 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки в повному обсягу.

Внаслідок завданої шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я потерпілої внаслідок ДТП, остання зазнала страху за своє здоров`я, у зв`язку з ушкодженням здоров`я позивачки, був змінений спосіб її життя, було витрачено багато часу на поновлення майна та здоров`я, так і подальшої реабілітації, були заподіяні сильні душевні страждання, які були перенесені позивачкою безпосередньо після завданої шкоди її майну та здоров`ю, та при подальшому тривалому поновленні образу життя, дані обставини свідчать про те, що позивачці була завдана душевна біль та страждання, а тому з урахуванням матеріального та сімейного становища позивачки та відповідача, відповідно до ст.ст.23,1167 ЦК України суд вважає можливим стягнути з відповідачки на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 20 000 грн..

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду м. Одеси від 18.01.2024 в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн. та ухвалити нове рішення в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн..

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час ухвалення рішення судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права та неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, в частині стягнення моральної шкоди.

Вказує, що мотивування позивача про стягнення моральної шкоди саме у розмірі 100 000,00 грн полягало в тому, що в результаті неправомірних дій відповідача , позивач зазнала фізичного болю та страждань, було завдано середньої тяжкості тілесні ушкодження, було порушено нормальний спосіб життя, оскільки вона була змушена докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і для лікування у закладі охорони здоров`я, позивач стала інвалідом 2-ої групи. Ці страждання посилювалися тривалий час через фізичну неспроможність займатися вихованням та доглядом за дітьми, а також неможливістю ведення домашнього господарства. Вказані обставини полягають у різко вираженому обмеженні життєдіяльності позивача через те, що вона - мати двох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (на момент вчинення ДТП - 28 серпня 2015 р. - донькам було 16 та 12 років відповідно), не могла здійснювати постійний і належний догляд за ними. Душевні страждання пов`язані також з порушенням звичного для позивача способу життя, оскільки вона тривалий час була прикута до ліжка та не могла приділяти належної уваги ані дітям, ані чоловіку, з моральними переживаннями у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Однак в оскаржуваному рішенні суд ухвалив в якості компенсації моральної шкоди позивача стягнути з відповідача лише суму у розмірі 20 000,00 грн. При цьому мотивування прийнятого в цій частині рішення полягає в тому, що внаслідок завданої шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я потерпілої через ДТП, остання зазнала страху за своє здоров`я. У зв`язку з ушкодженням здоров`я позивача, був змінений спосіб її життя, було витрачено багато часу на поновлення здоров`я, так і подальшої реабілітації, були завдані сильні душевні страждання, які були перенесені позивачем безпосередньо після завданої шкоди її здоров`ю, так і при подальшому тривалому поновленні способу життя. Дані обставини свідчать про те, що позивачу була завдана душевна біль та страждання. Суд врахував матеріальне та сімейне становище позивача та відповідача.

Правова позиція позивача полягає в тому, що суд першої інстанції необ`єктивно оцінив розмір спричиненої їй моральної шкоди, сума компенсації занижена та не відповідає реально пережитим нею стражданням. При визначенні розміру відшкодування суд не в повній мірі врахував передбачені статтею 23 Цивільного кодексу України вимоги розумності і справедливості.

Крім того, судом першої інстанції взагалі не було враховано ту обставину, що Овідіопольський районний суд Одеської області здійснював судовий розгляд кримінальної справі № 509/1602/16-к (кримінальне провадження № 0002185 від 29.08.2015 р.) по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, більше шести років (ухвалою суду від 05.05.2016 р. було призначено підготовче судове засідання у вказаній справі на 06 червня 2016 р., ухвалою суду від 04.08.2022 р. провадження закрито у зв`язку із закінченням строків давності). Протягом цих шести років ОСОБА_1 вимушена була раз на місяць відвідувати кожне судове засідання в суді, розташованому в іншому населеному пункті, витрачаючи кошти на проїзд та свій особистий час. При цьому обвинувачений ОСОБА_3 протягом усього строку розгляду справи систематично не з`являвся в судові засідання, до нього судом неодноразово застосовувався привід.

Позиція учасників у справі.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, представник позивача надала відзив на апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.01.2024 року залишити без задоволення, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.01.2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди в повному обсязі.

Вказує, що ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що їй була завдана моральна шкода у розмірі 100 000,00 грн. Підтвердженням завданої їй моральної шкоди є те, що вона не могла займатись вихованням та доглядом за дітьми, які на момент подій ДТП були неповнолітніми. В цьому віці, діти є старшого шкільного віку, а тому можуть самостійно виконувати великий спектр завдань. Також, ОСОБА_1 не є єдиним з батьків, хто доглядає та виховує дітей, а тому могла делегувати свої обов`язки батьку, адже діти в віці 12-16 років не потребують занадто великої опіки.

Посилання ОСОБА_1 на те, що у рамках кримінального провадження, ОСОБА_3 систематично не з`являвся в судові засідання, не вірними, адже у матеріалах кримінального провадження містяться медичні документи, які підтверджують поважність перенесення судового засідання. Твердження ОСОБА_1 , про те що до ОСОБА_3 неодноразово застосовувався привід, не знаходять підтвердження, тому що в матеріалах справи міститься заява про відвід судді ОСОБА_8 , який безпідставно виніс ухвалу про примусовий привід ОСОБА_3 до суду, адже ОСОБА_3 та представник ОСОБА_3 не було належним чином повідомлені, заява про відвід судді була задоволена.

Не правильним, є твердження ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі, про те, що вона протягом шести років регулярно з`являлась на судові засідання, адже відповідно до матеріалів кримінальної справи представником ОСОБА_3 було неодноразово подані клопотання про витребування доказів, щодо неявки представника ОСОБА_1 та самої ОСОБА_9 та застосування до них дисциплінарного та грошового стягнення.

Також звертаю увагу суду, що моральна шкода має бути виваженою та обґрунтованою, а доведеність стресового стану має бути визначена відповідною експертизою. Відповідач погоджується з апелянтом в частині строку розгляду справи, які не залежать від Позивача. Однак ніщо не заважало Позивачу в рамках досудового слідства, або судового слідства заявити клопотання про призначення судово психологічно експертизи з метою встановлення розміру моральної шкоди, завданої Позивачу. Так висновок експерта, у разі наявності в матеріалах кримінального провадження, фактично підтвердив би факт завданої моральної шкоди, а за його відсутністю та з урахуванням строку з моменту скоєння ДТП, проведення такої експертизи не є можливим, а тому весь позов морального відшкодування ґрунтується на припущеннях позивача.

До того ж апеляційна скарга не містить жодних відомостей, які б вказували на порушення судом норм матеріального та процесуального права, визначеного діючим законодавством. Також в апеляційній скарзі Апелянт не наводить жодних обставин, які б не дослідив суд та не дав правової оцінки в мотивувальній частині. Така обставина, як розгляд кримінального провадження більше 6 ти років взагалі не є предметом дослідження у цивільній справі. Тому і не може бути взято до уваги судом, оскільки усі рішення, які були прийняті у кримінальній справі могли бути оскаржені апелянтом в межах кримінального провадження. Так у разі, як би апелянт ставив питання у своїх клопотаннях про затягування розгляду справи, які б відобразились в послідовних ухвалах, фактично можна було говорити про невизначеність судом певних обставин.

В ухвалі Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.08.2022 року у справі № 509/1602/16-к, згідно якої ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, текстуально не зазначено про визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення. Натомість у згаданій ухвалі суду акцентовано увагу на тому, що процесуальні витрати віднести на рахунок Держави, ти самим, не визнаючи вину ОСОБА_3 .

Оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях апелянта та його представника, ми вважаємо, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо явки сторін.

Представникі сторін зявились до суду та надали суду свої пояснення. Не явка сторін не є перешкодою в розумінні ст.372 ЦПК України для слухання справи.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , апелянтом не оскаржується, тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду в оскаржуваній частині рішення суду є законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Позивач ОСОБА_5 на час ДТП на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_3 , був власником автомобіля марки «Ford-Fiesta» д.н. НОМЕР_2 та мав право користуватись транспортним засобом (кр.пр.151). Відомості про офіційне працевлаштування відсутні.

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (особа з обмеженими можливостями), керував транспортним засобом марки «Mitsubishi-Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1 належним чином відповідно до Правил дорожнього руху (кр.пр.20).

28 серпня 2015 року в 16 годині 00 хвилин, відповідач ОСОБА_3 , будучи водієм, керуючи технічно справним легковим універсалом марки «Mitsubishi-Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині автошляху «Одеса-Іллічівськ» Овідіопольського району Одеської області у напрямок м. Одеса, біля «10км» при наближенні до перехрестя, де рух регулювався за допомогою світлофорних об`єктів, при виборі безпечної швидкості руху, будучи неуважним, належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою і своєчасно не реагуючи на її зміни, проявляючи злочинну самовпевненість, не вибрав безпечної дистанції, своєчасно не зреагував на зміну дорожньої обстановки та передньою частиною свого автомобіля допустив зіткнення з задньою частиною легкового автомобіля марки «Ford-Fiesta» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухаючись попереду у попутному напрямку, зупинився та стояв на червоний сигнал світлофора.

Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «Ford-Fiesta» д.н.з. НОМЕР_2 , позивачка ОСОБА_1 , яка перебувала на задньому сидінні автомобіля, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому даху вертлюжної западини, закритого перелому тіла лівої здухвинної кістки, закритого перелому обох сідничних кісток, які згідно висновку експерта №2702 від 03.12.2015 р. не були небезпечними для життя, викликали тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні (більше ніж 21день) і за цим критерієм, згідно п.п. 2.2.2 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), та відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Відповідач та її представник з позовними вимогами не погоджується, посилаючись на те, що вину у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ст.286 ч.1 КК України він не визнає (а.с.78), в рамках кримінального провадження №0002185 від 29.08.2015 року його вина не була доведена та провадження було закрито у зв`язку з закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України, відповідно до ухвали Овідіопольського райсуду Одеської області від 04 серпня 2022 року (а.с.27).

Однак заслухавши пояснення сторін, відповідно до ст.77 ЦПК України на підставі всебічного повного та неупередженого дослідження доказів, вина у порушенні правил дорожнього руху з боку відповідача ОСОБА_3 підтверджується наступними доказами, які суд відповідно до ст.ст.77,78 КПК України вважає належними та допустимими, а саме:

- витягом з реєстру КП №0002185 від 28.08.2015 року, попередня правова кваліфікація ст. 286 ч.1 КК України (кр.пр.1)

- рапортом працівника поліції від 28.08.2015 року, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.08.2015 року, протоколом огляду транспортних засобів від 28.08.2015 року, з яких вбачається, що 28 серпня 2015 року в 16.00 годин сталась ДТП та фізичні особи отримали тілесні пошкодження, а у позивача ОСОБА_10 був пошкоджений транспортний засіб (крим.пров.5-23);

-висновком судово транспортно-трасологічної експертизи №338-А від 01.10.2015 року, з якого вбачається, у цій дорожньо-транспортній події при зіткненні автомобіль «Mitsubishi Outlander» реєстраційний номер НОМЕР_1 первинно контактував передньою переважно лівою частиною з задньою переважно правою частиною автомобіля «Ford Fiesta» реєстраційний номер НОМЕР_2 . Кут між подовжніми осями транспортних засобів у момент первинного контакту складав 5+/-3 градуса, при відліку кута від подовжньої осі автомобіля «Мitsubishi Outlander» реєстраційний номер НОМЕР_1 проти ходу годинникової стрілки подовжньої осі автомобіля «Ford Fiesta» реєстраційний номер НОМЕР_2 , вказано в схемі у малюнку №3.

Встановити як автомобілі «Mitsubishi Outlander» реєстраційний номер НОМЕР_1 та «Ford Fiesta» реєстраційний номер НОМЕР_2 були розташовані відносно меж проїзної частини в момент первинного контакту транспортно трасологічним шляхом не представляється можливим з причин викладених в дослідницькій частині.

Місце зіткнення автомобілів «Mitsubishi Outlander» реєстраційний номер НОМЕР_1 та «Ford Fiesta» реєстраційний номер НОМЕР_2 сталося на ділянці перед утворенням сліду бокового юзу, початку зони осипу скла та пластмасових деталей кузовів автомобілів, в поперечному відношенні на відстані 4,9…6 м. від правого краю проїзної частини автодороги «Одеса-Іллічівськ» відносно напрямку руху до м. Одеса. (к.п. а.с.34-41);

-висновком судово автотехнічної експертизи № 337-а від 15.09.2019 року, з якого вбачається, що на час ДТП рулєве управління, тормозна системна транспортного засобу марки «Ford Fiesta» д.н. НОМЕР_2 була в робочому стані (к.п. а.с.52-56);

-висновком автотехнічної експертизи № 6355 від 22.06.2015 року з якої вбачається, що в умовах дорожньо-транспортної пригоди дії водія автомобіля Mitsubishi регламентувалися вимогами п.п.2.3.«б», 12.1, 13.1 ПДР Правил дорожнього руху, відповідно до яких йому необхідно було бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну та при виборі в установлених межах безпечної швидкості руху він повинен враховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого транспортного засобу, при русі слідом за іншим транспортним засобом водій повинен забезпечити безпечну дистанцію до нього.

-Водій автомобіля Мitsubishi належним виконанням вимог п.п. 2.3.«б», 12.1,13.1 ПДР мав технічну можливість уникнути настання ДТП.

-Водій автомобіля Ford з технічної точки зору, явився пасивним учасником ДТП, і не мав технічної можливості уникнути розглянуту подію.

-З технічної точки зору, дії водія автомобіля Mitsubishi які не відповідали вимогам п.п.2.3 «б»,12.1,13.1 ПДР, явилися причиною дорожньо-транспортної пригоди. (кр.пр.83-84);

--висновком лікаря судово-медичного експерта №2702 від 03.12.2015 року з якої вбачається, що ОСОБА_1 , 1972 р.н., отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми тазу:

--закритий перелом даху правої вертлюжної западини;

-закритий перелом тіла лівої здухвинної кістки;

-закриті переломи обох сідничних кісток.

Вказані ушкодження утворились від дії тупих, твердих предметів, якими могли бути елементи салону легкового автомобіля в умовах ДТП - зіткнення легкових автомобілів, можливо, 28.08.2015 року.

Дані ушкодження не були небезпечними для життя, викликали тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні (більш ніж 21 день), і за цим критерієм, згідно п.п. 2.2.2 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Можливість перебування потерпілої ОСОБА_1 на задньому правому пасажирському сидінні в момент ДТП не виключається.

Згідно висновків дослідження №3063 від 28.08.2015 року - 31.08.2015 року виконаного в Одеському обласному медичному центрі психічного здоров`я в крові громадянки ОСОБА_1 етиловий спирт не виявлений (кр.пр.108-111);

- протоколом допиту свідка ОСОБА_5 від 03.10.2015 року, з якого вбачається, що 28 серпня 2015 року приблизно в 16.00 годин він керував транспортним засобом «Ford-Fiesta» д.н. НОМЕР_2 , по автодорозі «Одеса-Іллічівськ» Овідіопольського району Одеської області в напрямку міста Одеса. В транспортному засобі крім нього, на переднім сидінні був ОСОБА_11 на задньому сидінні пасажира була ОСОБА_1 . Перебуваючи біля перехрестя на с. Мізікевіча (Лиманка), рух регулювався за допомогою світлофору, який був у робочому стані. Для водія ОСОБА_5 світлофор працював як забороняючий сигнал, він в зоні лівої полоси руху зупинився перед стоп лінією, через декілька секунд, він почув сильний удар в задню частину транспортного засобу, від удару він та пасажири отримали тілесні ушкодження, транспортний засіб отримав механічні пошкодження. В подальшому йому стало відомо, що водієм транспортного засобу «Mitsubishi Outlander» реєстраційний номер НОМЕР_1 , був ОСОБА_3 , який є винним у порушенні ПДР (кр.пр. 66-69);

- процесуальними діями слідчого щодо врученням потерпілої пам`ятки потерпілої та роз`яснення її процесуальних прав та обов`язків та аналогічним протоколом допиту потерпілої ОСОБА_1 від 30.10.2015 року (к.п.86-94 );

- аналогічним протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 30.10.2015 року (к.п.86-94 ).

З відзиву (письмових пояснень), який надійшов до суду та фактично з матеріалів кримінального провадження, вбачається, що відповідач ОСОБА_3 не погоджується у скоєні кримінального правопорушення, мотивуючи тим, що висновок лікаря судово-медичного експерта № 2702 від 03.12.2015 року базується на припущеннях. З висновку судового експерта вбачається, що дослідження було проведено лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_12 , завідуючим відділенням, з вищою медичною освітою, стаж роботи за фахом з 2010 року, має відповідну кваліфікацію. При експертному досліджені були надані всі необхідні дані та матеріали, в тому числі та медична документація потерпілої ОСОБА_1 . Підстав для сумнівів у вищевказаному висновку судового експерта не має.

Під час судового розгляду з боку відповідача ОСОБА_3 та його представника належних та допустимих доказів, відповідно до ст.ст.77,78 ЦПК України, що 28 серпня 2015 року в 16.00 годин під час його керування транспортним засобом «Mitsubishi Outlander» реєстраційний номер НОМЕР_1 з його боку не було порушення Правил дорожнього руху не надав.

Здійснивши аналіз всіх доказів, які були зібрані, як під час досудового розслідування та судового слідства в рамках кримінального провадження № 0002185 від 29.08.2015 року так і під судового розгляду в рамках цивільної справи, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 будучи водієм, на час ДТП, яке мало місце 28 серпня 2015 року приблизно в 16.00 годин в районі 10 км. автодороги «Одеса-Іллічівськ» Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області порушив п.1.5,2.3,12.1.,13.1 Правила Дорожнього Руху.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що між противоправними діями відповідача ОСОБА_3 є прямий причинний зв`язок з грубим порушенням Правил дорожнього руху України, а саме: -п.1.5. «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;-п.2.3. «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; -п.12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; -п.13.1. «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу», внаслідок чого позивачка ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти:

-щодо стягнення матеріальної шкоди.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач надав розрахунок витрат на лікування, згідно якого розмір матеріальної шкоди складає 19 069.29 грн. Відповідач та її представник не погоджується з даним розміром. З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 дійсно отримала тілесні ушкодження в наслідок ДТП, яке мало місце 28 серпня 2015 року. Під час судового розгляду справи було встановлено, що позивачка (потерпіла) ОСОБА_1 з 28.08.2015 року (16.50) по 27.10.2015 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні по діагнозу: «Політравма. ЗЧМТ. Струс головного мозгу. Ушиб шийного відділу хребта. Тупа травма грудної клітини. Закриті переломи вертовужних западин з обох сторін. Переломи обох сідничних кісток та лонної кістки зліва із задовільним стоянням уламків.», що підтверджується медичною картою стаціонарного хворого № 11915/940 МКЛ №1(а.с.19).

З боку позивачки були надані фінансові документи (квитанції) на придбання ліків та іншого майна, яке необхідне для лікування на загальну суму 6 807.43 (а.с.14-15,25).

З боку позивачки та її представника були надані квитанції №5,16 (а.с.14,15), які є не читабельні, крім того позивачка надала суду в підтвердження витрати на лікування квитанцію в розмірі 300 грн. (а.с16) де зазначені сплата на благодійний фонд, суд вважає, що дані докази відповідно до ст.ст.77,78 ЦПК України є не допустимими. Інших письмових документів підтверджуючих сплату на лікування з боку позивачки та її представника суду не були надані.

Таким чином, розмір матеріальної шкоди в наслідок ДТП, на час розгляду справи складає 6 807.43 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки в повному обсягу.

Позивачка просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спору щодо матеріального становища сторін не має.

Внаслідок завданої шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я потерпілої внаслідок ДТП, остання зазнала страху за своє здоров`я, у зв`язку з ушкодженням здоров`я позивачки, був змінений спосіб її життя, було витрачено багато часу на поновлення майна та здоров`я, так і подальшої реабілітації, були заподіяні сильні душевні страждання, які були перенесені позивачкою безпосередньо після завданої шкоди її майну та здоров`ю, та при подальшому тривалому поновленні образу життя, дані обставини свідчать про те, що позивачці була завдана душевна біль та страждання, а тому з урахуванням матеріального та сімейного становища позивачки та відповідача, відповідно до ст.ст.23,1167 ЦК України суд вважає можливим стягнути з відповідачки на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Транспортній засіб марки «Ford-Fiesta» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 на час ДТП мав поліс № 3404054 СК «Оранта» (кр.пр.62).

Транспортній засіб марки «Mitsubishi Outlander» д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 на час ДТП мав поліс №1484114 СК «Оранта» (кр.пр.76). В рамках досудового та судового слідства вина відповідача у скоєні кримінального правопорушення або адміністративного в судовому порядку не була доведена, а тому підстави для стягнення страхового відшкодування, відповідно до ст. 1194 ЦК України відсутні.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та посилання які містяться не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції необ`єктивно оцінив розмір спричиненої їй моральної шкоди, сума компенсації занижена та не відповідає реально пережитим нею стражданням апеляційний суд не приймає, з огляду на те, що судом першої інстанції було надано обґрунтовану оцінку всім обставинам справи, з якою і погоджується колегія суддів. Правова позиція позивача полягає в тому, що суд першої інстанції необ`єктивно оцінив розмір спричиненої їй моральної шкоди, сума компенсації занижена та не відповідає реально пережитим нею стражданням. По суті ці доводи не є критикою судового рішення а є висловленням позивачем власного бачення розміру шкоди без обгрунтування відповідними та належними до цієї категорії справ доказами.

Наведені в апеляційній скарзі доводи вже були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність судового рішення, не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Щодо прохання представника відповідача у відзиві на апеляційну скаргу скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.01.2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди в повному обсязі, колегія суддів залишає без розгляду у зв`язку з тим, що сторона відповідача не зверталась з апеляційною скаргою на оскаржуване рішення, а апеляційний суд позбавлений можливості вийти за межі поданої представником позивача апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 18 червня 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко