Справа № 161/4547/24
Провадження № 2/161/2085/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 червня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Крупінської С.С.

за участю секретаря судового засідання Федоровій В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позов обґрунтовує тим, що 03.02.2021 року він надав у позику відповідачу грошові кошти в сумі 10100 доларів США, які зобов`язався повернути не пізніше 03.06.2021 року та сплатити 4% в місяць.

01.09.2021 року він надав у позику відповідачу грошові кошти в сумі 16835 доларів США, які зобов`язався повернути не пізніше 01.01.2022 року та сплатити 4% в місяць, що становить 16320,00 доларів США.

Однак, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув позичені кошти у строк, встановлений договорами та відмовляється добровільно повернути кошти.

Посилаючись на викладене позивач просить суд, стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 03.02.2021 року у розмірі 12519,57 доларів США, з яких: 10100 доларів США сума основного боргу, 1616 доларів США відсотки та 803,57 доларів США -3% річних, стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 01.09.2021 року у розмірі 20617,57 доларів США, з яких: 16835 доларів США сума основоного боргу, 2693,60 доларів США- відсотки,1088,97 доларів США 3 % річних.

Ухвалою судді від 25.03.2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи в порядку підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою судді від 17.05.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив.

14.05.2024 року представник відповідача ОСОБА_3 ознайомився з матеріалами справи, відзив на позовну заяву не подав.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився повторно, подав суду клопотання про відкладення судового засідання, однак будь-яких доказів щодо поважних причин неявки в судове засідання не надав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується отриманим повідомленням у «Viber», а тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом розписки від 01.09.2021 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 16835 доларів США, які зобов`язався повернути до 01.01.2022 року під 4 % в місяць (а.с.3).

За змістом розписки від 03.02.2021 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 10100 доларів США, які зобов`язався повернути до 03.06.2021 року під 4 % в місяць (а.с.4).

Судом встановлено, що у визначений строк, ОСОБА_2 борг ОСОБА_1 не повернув, що зумовлює необхідність захисту порушених прав ОСОБА_1 .

Предметом спору у справі, яка розглядається, є стягнення заборгованості за договором позики.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з положеннями ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Отже, зобов`язання за договорами позики відповідач не виконав, кошти не повернув, тому позов ОСОБА_1 слід задовольнити.

У відповідності до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.07.2018 у справі №761/12665/14-ц зазначила, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться також у постанові Великої Палати Верховного Судувід 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц. Зокрема у вказаній постанові зроблено висновок про те, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_2 отримав позику у іноземній валюті, тому до стягнення з нього підлягає сума позики та 3% річних виражена у валюті зобов`язання - доларах США.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 15140 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 141, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 526, 599, 610, 1046-1047, 1049 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 03 лютого 2021 року в сумі 12519 (дванадцять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) доларів США 57 центів, з яких: 10100 (десять тисяч сто ) доларів США сума основного боргу, 1616 (одна тисяча шістсот шістнадцять) доларів США відсотки та 803 (вісімсот три) доларів США 57 центів 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01 вересня 2021 року в сумі 20617 (двадцять тисяч шістсот сімнадцять) доларів США 57 центів з яких: 16835 (шістнадцять тисяч вісімсот тридцять п`ять) доларів США сума основного боргу, 2693 (дві тисячі шістсот дев`яносто три) доларів США 60 центів відсотки, 1088 (одна тисяча вісімдесят вісім) доларів США -3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок ) гривень 00 копійок витрат понесені у зв`язку зі сплатою судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачем у справі є ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено та підписано 17 травня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області С.С.Крупінська