Справа № 539/3700/24
Провадження № 2-н/539/980/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року м.Лубни

Суддя Лубенського міськрайонного суду Полтавської області Просіна Я.В., розглянувши заяву Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за розподіл природного газу,

установила:

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за розподіл природного газу.

Дослідивши заяву Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» про видачу судового наказу та додані до неї копії документів на підтвердження обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, приходжу до висновку про наявність передбачених законом підстав для відмови у видачі судового наказу про стягнення із боржника ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст.19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Частиною 5 ст.165 ЦПК України передбачено, що у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Відповідно до ч. 7 ст. 165 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності також може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №774946 від 09.09.2024 року особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - за вказаними параметрами не знайдено.

Судом, на виконання вимог ч. 5 ст. 165 ЦПК України було направлено запит про зареєстроване місце проживання боржника ОСОБА_2 до відповідного органу реєстрації місця проживання фізичних осіб.

Відповідно до інформації відділу з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 10.09.2024 - згідно даних РТГ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 .

У заяві про видачу судового наказу заявник зазначає, що ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, додані до заяви про видачу судового наказу документи також відповідають цій адресі.

Таким чином, заявник зазначає, що заборгованість у ОСОБА_1 виникла саме за адресою: АДРЕСА_2 , проте боржник зареєстрована за іншою адресою.

Заявником до суду не надано документів, які б підтверджували право власності боржника на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, відповідно до наданих відомостей адреса зареєстрованого місця проживання боржника не співпадає з адресою, за якою виникла заборгованість, яку стягувач просить стягнути з вказаного боржника.

За нормами п.8 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Оскільки, боржник ОСОБА_1 за адресою зазначеною стягувачем у заяві про видачу судового наказу не зареєстрована, даних щодо оформлення за боржником права власності на будинок або її проживання за даною адресою суду не надано, тобто із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, тому суд вважає за необхідне у видачі судового наказу відмовити.

Частиною 2 статті 167 ЦПК України, передбачено, що за результати розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно ч.1 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п.8 ч.1 ст.165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

Крім того, у відповідності до ч.2 ст. 161 ЦПК України, особа має право звернутися до суду з вимогами визначеними у частині першій цієї статті, в наказаному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно частини 2 статті 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст. 95, 161, 163, ст.165, 166, 258, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

постановила:

У видачі судового наказу за заявою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за розподіл природного газу відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч.1 ст.166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 8, 9 ч.1 ст.165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому Розділом ІІ ЦПК України, після усунення недоліків.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Я.В.Просіна