Дата документу 14.10.2024 Справа № 334/1784/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1854/24 Головуючий у 1-й інстанції: Новікова Н.В.
Є.У.№ 334/1784/24 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Гончар М.С., Кухаря С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей за минулий період,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Сугира Василь Савович, на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду с позовом, який у подальшому уточнила до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей за минулий період.

В позові зазначала, 07 червня 2019 року Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) та ОСОБА_2 , про що зроблено актовий запис №143, що підтверджено Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 07.06.2019.

Сторони мають трьох дітей, які станом на теперішній час є малолітніми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Діти зареєстровані та проживають разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями витягів з реєстру територіальної громади.

25.04.2019 відповідачем власноруч складено та написано розписку, згідно якої він зобов`язався сплачувати на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання спільних з нею дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи від 01.05.2019 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а також аліменти на утримання дружини - ОСОБА_7 до досягнення ОСОБА_10 трьох років у розмірі 1/6 часток від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Однак відповідач не дотримався умов розписки та обов`язків за законом як батько дітей з періоду, визначеному в розписці, а саме з 01.05.2019 та по сьогоднішній день жодної виплати не здійснив.

Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з вимогою про сплату аліментів, однак постійно отримувала лише обіцянки. Також позивачка зверталася до батьків відповідача з метою вплинути на останнього, проте жодної виплати здійснено не було.

Уточнивши позовні вимоги, просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття та стягнути аліменти за минулий період на утримання неповнолітніх дітей, починаючи з 01.05.2019 по 29.02.2024 у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 04.03.2024 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Сугира С.С.,подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення яким задовольнити позовні вимоги повністю та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей за минулий період. Вважає, що суд не дав оцінки розписці, в якій відповідач зобов`язався утримувати дітей з 01.05.2019 і до їх повноліття.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження і апеляційна скарга отримані представником відповідача ОСОБА_11 16.09.2024, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

За змістом п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження можуть розглядатися справи щодо аліментів.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 374, 375 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що суду не було надано належних доказів того, що позивачка вживала заходи до одержання аліментів з відповідача за минулий час, у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати в розумінні ч.2 ст. 191 СК України.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи і зібраним у справі доказам.

Судом встановлено, що з 07 червня 2019 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 07 червня 2019 р., виданим Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Сторони мають трьох малолітніх дітей:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 25 грудня 2015 року,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 23 травня 2018 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 19 квітня 2019 року.

Діти зареєстровані та проживають разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями витягів з реєстру територіальної громади.

До позову додана копія розписки від 25.04.2019, написана відповідачем, в якій останній зобов`язався сплачувати на користь ОСОБА_12 аліменти на утримання спільних з нею дітей ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи від 01.05.2019 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а також аліменти на утримання дружини - ОСОБА_7 до досягнення ОСОБА_10 трьох років у розмірі 1/6 часки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини. Виконання передбачених статтею 150 СК обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини.

Суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони б мали тоді, коли утримувалася обома батьками, оскільки стягнення аліментів якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Положення ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст.181,182 СК України дають підстави для висновку про те, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Частиною 3статті 181 Сімейного Кодексу визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина,і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів(у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів).

При визначенні способу стягнення аліментів, суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментів та враховує визнання позову в цій частині відповідачем та вважає, що він повинен бути визначений у частці від заробітку за вибором позивача, з яким проживають неповнолітні діти, в силу вимог ч.3ст.181 СК України.

При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що відповідач працездатний, має обов`язок брати участь в утриманні своїх неповнолітніх дітей, а також те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини.

Таким чином, зважаючи на норми чинного законодавства, дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, та враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що для забезпечення достатнього рівня життя малолітніх дітей, виходячи з засад розумності та справедливості, до стягнення підлягають аліменти в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 04.03.2024 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим.

Щодо вимоги про стягнення аліментів за минулий період, а саме за період з 01.05.2019 по 29.02.2024 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, то колегія суддів погоджується з районним судом.

Відповідно до статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: 1) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; 2) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Встановивши, що ОСОБА_1 не надала належних і допустимих доказів, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а останній ухилявся від їх сплати, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог в цій частині.

Розписка від 01.05.2019, в якій відповідач зобов`язався сплачувати аліменти на утримання спільних з позивачкою дітей у розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходу), не свідчить про ухилення відповідача від обов`язку утримувати своїх дітей з травня 2019 року.

Належних і допустимих доказів на підтвердження факту вжиття позивачкою заходів до стягнення аліментів з 2019 року позивачка суду не надала.

Визнання відповідачем позову не є безумовною підставою для його задоволення.

Сторони не позбавлені можливості вирішити питання утримання дітей за минулий час у позасудовому порядку.

Наведені в апеляційній скарзі доводи в указаній частині зводяться до незгоди з висновками суду щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Сугира Василь Савович,залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: М.С. Гончар

С.В. Кухар