Справа № 145/278/24
Провадження № 22-ц/801/1829/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Копилова Л. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 рокуСправа № 145/278/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Гніваньської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за відчужене спадкове майно,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Когутницьким Вячеславом Миколайовичем, на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 25 червня 2024 року у смт Тиврів суддею цього суду ОСОБА_2 , повний текст якого складений 02 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року заступник керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Гніваньської міської ради звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за відчужене спадкове майно.

Позов мотивований тим, що рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2022 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 01 серпня 2022 року, було визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 010320012, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будинку і господарських споруд, розташовану по АДРЕСА_2 .

Однак, Вінницькою окружною прокуратурою встановлено, що вказане рішення суду порушує інтереси держави в особі Гніванської міської ради.

19 липня 2023 року постановою Вінницького апеляційного суду, за результатом розгляду апеляційної скарги прокуратури, вищевказане рішення суду скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог. Апеляційний суд встановив, що спірне нерухоме майно (квартира та земельна ділянка), яке належало ОСОБА_3 після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ніким у спадщину не прийнято, з урахуванням чого Гніванська міська рада мала цивільний інтерес на отримання у власність такого майна і повинна була бути належним відповідачем у справі, проте до участі залучена не була. Під час апеляційного розгляду справи відповідач ОСОБА_1 відчужила спірне нерухоме майно за 337 530 грн 47 коп. ОСОБА_4 за договорами купівлі - продажу, що свідчить про недобросовісність дій відповідачки, що зробило неможливим виконання постанови апеляційного суду та стало підставою для скасування реєстрації права власності ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно.

З урахуванням наведеного, позивач просив суд стягнути із відповідача на користь Гніванської міської ради грошову компенсацію за відчужене спадкове майно в сумі 337 530 грн 47 коп., та на користь Вінницької обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову в сумі 6 576 грн 96 коп.

25 червня 2024 року рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області позовну заяву задоволено.

Стягнено із ОСОБА_1 на користь Гніванської міської ради грошову компенсацію за відчужене спадкове майно в сумі 337 530 грн 47 копійок.

Стягнено із ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову в сумі 6 576 грн 96 копійок.

Не погодившись із ухваленим рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Когутницький В.М. оскаржує його в апеляційному порядку. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказує на те, що суд першої інстанції, визначаючи розмір компенсації, повинен був встановити час відкриття спадщини та ринкову вартість спадкового майна на час відкриття спадщини, а не стягувати грошову компенсацію з урахуванням невід`ємних поліпшень, які не входять до спадкового майна та є особистими затратами відповідачки на ремонт квартири.

16 вересня 2024 року до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Вінницької обласної прокуратури, в якому, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, позивач просить залишити його без змін, а скаргу без задоволення. Зазначає, що судом першої інстанції встановлено час відкриття спадщини на спірне майно. Водночас, вважає, що вартість спадкового майна на час відкриття спадщини судом не встановлювалась, оскільки не було такої необхідності для вирішення вказаної справи, враховуючи, що в матеріалах справи містились оцінки квартири та земельної ділянки, визначені у договорах купівлі-продажу.

Крім того, позивач вказує, що твердження відповідача про здійснення невід`ємних поліпшень спірної квартири не підтверджені доказами. Саме по собі посилання відповідача на збільшення оціночної вартості спірної квартири у травні 2023 року у порівнянні з березнем 2021 року не доводить здійснення відповідачем невід`ємних поліпшень, а відображає об`єктивне коливання ціни спірної квартири на ринку нерухомості за більш як дворічний період часу. Відповідно до висновку із звіту про оцінку майна, виконаного станом на 12 травня 2023 року оцінювачем ТОВ «ЦЕНТР ОЦІНКИ «ВАЙТ ГРУП», оціночна вартість квартири склала 300 000 грн.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи встановлено, що 19 липня 2023 року постановою Вінницького апеляційного суду рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2022 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 01 серпня 2022 року, яким було визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 010320012, площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будинку і господарських споруд, розташовану по АДРЕСА_2 , скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог (а.с. 21-26).

Апеляційний суд у вказаній постанові зазначив, що спірне нерухоме майно (квартира та земельна ділянка), яке належало ОСОБА_3 після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ніким у спадщину не прийнято, з урахуванням чого Гніванська міська рада мала цивільний інтерес на отримання у власність такого майна і повинна була бути належним відповідачем у справі, проте до участі залучена не була.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 15 травня 2023 року ОСОБА_1 відчужила належну їй квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4 (а.с.12-13). На підставі п. 7 Договору продаж квартири здійснено за 300 000 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 15 травня 2023 року ОСОБА_1 відчужила належну їй земельну ділянку, кадастровий номер 010320012, площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будинку і господарських споруд, розташовану по АДРЕСА_2 (а.с. 14-15). На підставі п. 2.1 Договору продаж земельної ділянки здійснено за 37 530 грн 47 коп.

Відповідно до статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усуненні їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Вказана заява подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

У справі № 461/12525/15-ц, розглядаючи проблему застосування цивільного та цивільного процесуального законодавства при визнанні спадщини відумерлою з точки зору процедур розгляду таких справ та способу захисту інтересу територіальної громади на спадкове майно, Велика Палата Верховного Суду дійшла до наступних висновків.

Законодавство не містить положень про можливість територіальної громади отримати відчужене майно в натурі та/або способи захисту інтересів територіальної громади у випадку, якщо спадщина була незаконно передана особі-спадкоємцю, зокрема, на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, та у випадку, коли спадщина такою особою була вже відчужена іншій особі, що позбавило територіальну громаду отримати майно у свою власність як відумерле в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством.

Стаття 1280 ЦК України передбачає, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Аналіз змісту зазначеної норми свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А відтак, застосовуючи аналогію закону й територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що закон передбачає саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем. (Постанова ВП ВС від 14.12.2022 року у справі № 461/12525/15-ц )

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 відчужила спірне нерухоме майно, а саме квартиру та земельну ділянку, на користь добросовісного набувача, в порушення законних прав та інтересів територіальної громади, дійшов правильного висновку про те, що територіальна громада має право на відшкодування вартості спадкового майна.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що суд першої інстанції не встановив час відкриття спадщини, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи, що час відкриття спадщини судом був встановлений - 23 жовтня 2014 року.

Що стосується тверджень про те, що суд, визначаючи розмір компенсації, повинен був встановити вартість спадкового майна на час відкриття спадщини, то колегія суддів погоджується із тим, що, визначаючи вартість спірного майна, яка підлягає відшкодуванню, суд першої інстанції врахував оцінки квартири та земельної ділянки, визначені у договорах купівлі-продажу та вірно вважав їх саме ринковими.

Крім того, доводи скаржника про те, що відповідач ОСОБА_1 здійснила капітальний ремонт, поліпшення у квартирі, за рахунок її особистих коштів, а тому вони не входять до вартості спадкового майна, не підтверджені будь-якими доказами.

Додатково колегія суддів звертає увагу, що саме по собі посилання відповідача на збільшення оціночної вартості спірної квартири у травні 2023 року у порівнянні з березнем 2021 року не доводить здійснення відповідачем невід`ємних поліпшень, а відображає об`єктивне коливання ціни спірної квартири на ринку нерухомості зі більш як дворічний період часу. Відповідно до висновку із звіту про оцінку майна, виконаного станом на 12 травня 2023 року оцінювачем ТОВ «ЦЕНТР ОЦІНКИ «ВАЙТ ГРУП» оціночна вартість квартири склала 300 000 грн.

Усі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому також відхиляються.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Когутницьким Вячеславом Миколайовичем, залишити без задоволення, а рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 червня 2024 року без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення складено 12 листопада 2024 року.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк