ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

13 листопада 2024 року м. Херсон

Єдиний унікальний номер справи: 766/12265/24

Номер провадження: 22-ц/819/412/24

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Бездрабко В.О., Склярської І.В.

секретар Вєрємєєнко В.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 вересня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Скрипніка Л.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

В грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2010 року по 2014 рік він з відповідачкою перебував у шлюбних відносинах, від яких у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя сторін не склалося, оскільки відповідачка зловживала алкоголем, провокувала скандали із позивачем в присутності дитини. Зазначає про те, що всі його намагання задля покращення відносин не призвели до бажаного та у 2014 році він вирішив припинити шлюбні відносини зі відповідачкою. Після припинення шлюбних у сторін відбулась усна домовленість про те, що дитина тиждень буде мешкати із відповідачкою, а тиждень із позивачем. У вересні 2020 року від класного керівника дитини позивачу стало відомо про те, що дитина, яка на той час навчалася у першому класі, не відвідує школу, та про те, що класний керівник відвідувала помешкання відповідачки, де проживала дитина, і там був безлад. Вказує про те, що одного разу не виявив дитину вдома із позивачкою. Про цьому син перебував у сусідів, був вдягнутий неохайно, брудний, та з цього часу позивач забрав дитину до себе. Вказує, що відповідачка практично не цікавиться сином, востаннє бачила дитину у 2020 році, проте зазначає, що інколи телефонує дитині з різних номерів та у нетверезому стан. Останній раз телефонна розмова із дитиною відбулась у 2023 році. Вважає зазначені обставини такими, що вказують на байдужість матері до дитини, зокрема те, що син не бажає зустрічатися із матір`ю. З 2020 року дитина постійно проживає із позивачем та на час подання позовної заяви матеріальним забезпеченням і вихованням сина займається виключно він. Посилаючись на наведене, просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі частки від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; вирішити питання щодо розподілу судових витрат по справі.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 09 вересня 2024 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів винної поведінки відповідачки щодо дитини, а висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення її батьківських прав стосовно сина є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства, невідповідність висновків суду матеріалам справи. Зокрема, посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази та обставини по справі, які підтверджують свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків, оскільки вона тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не займається його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення. Суд необґрунтовано не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування, який вважав доцільним позбавити відповідачку батьківських прав, тощо.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Письмовий відзив на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , що видано 15 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні, батьками малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 є сторони по справі, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно акту обстеження умов проживання від 29.11.2023 року, посвідченого завідувачем сектору з питань опіки та піклування служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Херсоні ради ОСОБА_4 вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 проживає малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є сином позивача, стосунки в сім`ї доброзичливі, мати дитини ОСОБА_2 останній раз бачилася із сином чотири роки тому, зафіксовано несистематичні дзвінки матері з різних незнайомих номерів в нетверезому стані, останній раз у березні 2023 року. Зазначено, до дитина не бажає спілкуватися з матір`ю, бо вона йому байдужа.

Обставини фактичного проживання позивача за адресою АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_5 підтверджується також копією акту від 18.11.2023 року із підписами сусідів, засвідченим підписом голови квартального комітету Л.А. Новіковою.

Відповідно до характеристики дитини ОСОБА_3 від 17.11.2023 року, а саме як учня 4-А класу Херсонської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 36 ХМР, хлопчик навчається добре, батьки хлопчика мешкають окремо, при цьому відповідачка по справі зловживає алкоголем, безвідповідально ставиться до батьківських обов`язків, не приділяє належної уваги вихованню сина, з огляду на що з ІІ семестру першого класу дитина живе із батьком.

Згідно характеристики позивача від 12.12.2023 року за місцем проживання, він характеризується виключно позитивно, є турботливим батьком.

Допитана в суді першої інстанції в якості свідка за клопотанням позивача ОСОБА_6 , яка є головою квартального комітету за місцем мешкання позивача із дитиною вказала про те, що востаннє відповідачку по справі бачила близько семи років тому, зазначивши, що відповідачка кинула дитину у віці 6-ти років, при цьому не займається дитиною від народження.

Відповідно до висновку Виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 стосовно її малолітнього сина ОСОБА_3 2013 р.н., від 26.06.2024 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Щодо позбавлення батьківських прав

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За змістом частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу статті 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Із положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» («Mamchur v. Ukraine», заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, пункт 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Також у рішенні від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, пункти 57-58) Європейський суд з прав людини вказав на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що проживання дитини разом із батьками в сім`ї відповідає якнайкращим її інтересам, оскільки дитина має право на особисте піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Розлучення дитини з батьками може бути обумовлене лише виключними обставинами, в тому числі неправомірною поведінкою батьків, яка призводить до грубого порушення економічних, соціальних і культурних прав дитини, створює загрози для безпечних умов її проживання та розвитку, перешкоджає належному матеріальному забезпеченню дитини.

Позбавлення батьківських прав є одним із заходів сімейно-правової відповідальності, яка спрямована на захист прав та інтересів дитини, настає при винній поведінці батьків на підставах і у порядку, передбачених законом, та породжує настання невигідних для батьків наслідків, у тому числі втрату права, заснованого на спорідненості з дитиною.

Однією з підстав позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійний характер.

Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Зібрані докази в справі вказують на те, що з 2020 року ОСОБА_2 залишила сім`ю, не проживає разом із сином, не виконує належним чином свої обов`язки щодо його виховання та утримання, не виявляє інтересу до його життя і навчання. Дитина проживає з батьком і бажає цього.

Водночас ОСОБА_2 не виявляє негативної поведінки та не вчиняє протиправних дій щодо сина.

Встановивши ці обставини та врахувавши інтереси дитини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що підстави для застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу сімейно-правової відповідальності у виді позбавлення батьківських прав відсутні.

Доводи ОСОБА_1 на наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав суперечать чинним нормам закону та фактичним обставинам справи. Посилання позивача на доведеність своїх вимог і неналежну оцінку судом досліджених доказів є необґрунтованими. Фактично, доводи позивача зводяться до необхідності визначити місце проживання ОСОБА_3 разом з ним, однак спосіб задоволення такого прохання позивачем обрано неправильний.

Суд першої інстанції повно з`ясував усі обставини справи в цій частині позовних вимог та правильно застосував правові норми, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини і колегія суддів підтримує твердження суду першої інстанції про те, що у висновку, який міститься в матеріалах справи не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність застосування саме такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав відповідачки, не наведено даних, які об`єктивно характеризують відповідачку, а також наявні суперечливі докази з приводу того, що саме чинить перешкоди відповідачці у спілкуванні з малолітнім сином, тобто не з`ясовані та не встановлені фактичні обставини ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини та можливі причини такого ухилення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині вирішення позовних вимог про позбавлення батьківських прав ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Водночас обставини цієї справи вказують на наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, налагодити контакт з сином, брати участь у його вихованні, розвитку та піклуванні.

Колегія суддів звертає увагу, що залишення поза увагою попередження про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 149/2510/21, від 09 червня 2023 року у справі № 591/6037/21, провадження № 61-4524св23).

Щодо стягнення аліментів

Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Пунктом 17 постанови ПВСУ № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно.

Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

З матеріалів справи вбачається, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 близько п`яти років проживає разом з батьком ОСОБА_1 та знаходиться на повному його утриманні. Матеріальної допомоги від відповідачки по справі дитина не отримує та судом не встановлено будь-яких поважних причин, внаслідок яких мати не може надавати матеріальну допомогу дитині. Зазначені обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, який правильно вирішивши спір щодо позбавлення батьківських прав, не надав оцінки доводам позивача, щодо необхідності стягнення на його користь аліментів на утримання дитини, та по суті не вирішив спір в цій частині.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині скасуванню з ухваленням нового рішення, оскільки обставини справи щодо ухилення відповідачки від утримання неповнолітньої дитини є доведеними.

Вирішуючи спір про стягнення аліментів з відповідачки на утримання дитини, колегія суддів виходить із заявленого позивачем розміру аліментів і визначає їх у частці від заробітку (доходу) в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначаючи час з якого слід присудити аліменти на дитину, суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Керуючись статтями 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 вересня 2024 року в частині відмови в позові про стягнення аліментів - скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.12.2023 року і до повноліття дитини.

В іншій частині рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 вересня 2024 року залишити без змін.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення щодо виконання обов`язків з виховання її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2024 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді В.О. Бездрабко

І.В. Склярська