КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 373/712/24 Головуючий у суді І інстанції: Рева О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Македона Олександра Андрійовича , який представляє інтереси Акціонерного товариства «Універсал Банк» на заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року АТ «Універсал Банк» звернулось до суду з вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 вересня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, якою визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву, відповідач своїм підписом підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір, та зобов`язується виконувати його умови.

Також, у вказаній анкеті відповідач визнав, що його електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису, його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом та підтвердив, що всі правочини між ним та банком можуть вчинятися з використанням цього підпису та просив здійснювати листування щодо зазначеного договору через мобільний додаток або через інші дистанційні канали відповідно до умов договору.

На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 40 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

Позивач зазначив, що у відповідача прострочення зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за договором станом на 27.08.2023 сягнуло понад 90 днів, в зв`язку з чим на підставі пп 5.17 п. 5 розділу ІІ Умов відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 27.08.2023 направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте, відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 14.09.2019 року у розмірі 53 217,33 грн, що є загальним залишком заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), станом на 15.01.2024 року, а також судові витрати у розмірі суми сплаченого судового збору при подачі позову до суду у розмірі 3 028,00 грн.

Заочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2024 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Македон Олександр Андрійович , який представляє інтереси Акціонерного товариства «Універсал Банк», подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ «Універсал Банк» задовольнити в повному обсязі. Також просив судові витрати покласти на відповідача.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції не було досліджено механізму отримання банківських послуг проєкту Monobank, а також процедуру ознайомлення споживача з Умовами, правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту.

Зазначав, що підписавши анкету-заяву ОСОБА_2 підтвердив, що він ознайомлений з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», Тарифами за карткою Monobank, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірники в мобільному додатку. Також підтвердив, що вищевказані документи йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Вважає посилання суду першої інстанції на недоведеність з боку Банку, що саме ці Умови і правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними є безпідставними, оскільки вони не грунтуються на приписах Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), а тому у відповідача виникла заборгованість.

Зазначав також, що відповідачем не висловлювалось жодних заперечень з приводу наявної заборгованості, контррозрахунку заборгованості не надано.

30 вересня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_2 .. Просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника позивача у повному обсязі.

Також у відзиву на апеляційну скаргу відповідач просив поновити строк на подачу відзиву як пропущеного з поважних причин, посилаючись на те, що про даний позов та про наявне рішення суду першої інстанції відповідачу не було відомо. Про існування цього рішення та про подану представником позивача апеляційну скаргу відповідач дізнався лише 13 вересня 2024 року після отримання ухвали Київського апеляційного суду від 02 вересня 2024 року про відкриття апеляційного провадження у даній справі. Зазначав, що копії позовної заяви позивач відповідачу не надсилав, участі у судовому засіданні відповідач не брав, копії судового рішення суду першої інстанції не отримував. Отже, готуючи відзив на апеляційну скаргу, відповідачу потрібно було спочатку відшукати рішення суду першої інстанції та ознайомитись з ним і лише після цього скласти обгрунтований відзив на апеляційну скаргу.

Посилався на те, що ухвалою апеляційного суду від 02 вересня 2024 року про відкриття апеляційного провадження роз'яснено право учасників справи подати відзив на апеляційну скаргу до 16 вересня 2024 року. Однак вказану ухвалу апеляційного суду відповідач отримав 13 вересня 2024 року, у п`ятницю, тобто для подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач мав лише три дні, з яких два - неробочі. Тому вважає, що у такий короткий строк, ще й за умови нестабільного електропостачання, уважно ознайомитися зі змістом скарги, отримати кваліфіковану правову допомогу та належним чином скласти важливий процесуальний документ, яким є відзив на апеляційну скаргу, неможливо. У зв'язку з цим просив поновити процесуальний строк на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Крім того, відповідач посилався на те, що судом апеляційної інстанції порушено строки на відкриття апеляційного провадження, з огляду на те, що з апеляційною скаргою АТ «Універсал Банк» звернувся 26 червня 2024 року, однак апеляційний суд відкрив провадження лише 02 вересня 2024 року.

Вирішуючи питання про поновлення процесуального строку на подачу відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Київського апеляційного суду від 02 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та зокрема роз`яснено учасникам справи право подати відзив на апеляційну скаргу до 16 вересня 2024 року (а.с. 76).

Супровідним листом направлено ОСОБА_2 копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги, на поштову адресу, а саме: АДРЕСА_1 (а.с. 77), вказані документи відповідач отримав 13.09.2024 року, що підтверджується поштовим зворотнім повідомленням (а.с. 94).

Відзив на апеляційну скаргу відповідач надіслав до Київського апеляційного суду засобами поштового зв`язку 28 вересня 2024 року, який надійшов до апеляційного суду 30 вересня 2024 року.

Суд вважає підстави пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, на які посилається відповідач, поважними.

Суд апеляційної інстанції вважає, що поновлення процесуального строку у даному випадку відповідає завданню цивільного судочинства та конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Що стосується твердження відповідача про те, що судом апеляційної інстанції порушено строк на відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ «Універсал Банк», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 359 ЦПК України питання про відкриття апеляційного провадження у справі вирішується не пізніше п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або заяви про усунення недоліків, поданої у порядку, передбаченому статтею 357 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга АТ «Універсал Банк» надійшла до Київського апеляційного суду 28 червня 2024 року.

01 липня 2024 року Київським апеляційним судом надіслано запит до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області щодо витребування матеріалів цивільної справи № 373/712/24.

25 липня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшли вказані матеріали цивільної справи.

Разом з тим, відповідно до довідки складеної секретарем судового засідання Дуб С.І. від 02 вересня 2024 року, головуючий суддя Сушко Л.П. перебувала у відпустці у періоди з 22 липня 2024 року по 26 липня 2024 року, з 29 липня 2024 по 23 серпня 2024 року, з 26 серпня 2024 року по 30 серпня 2024 року.

Натомість, в перший робочий день після виходи з відпустки головуючого судді Сушко Л.П., а саме 02 червня 2024 року, було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Універсал Банк» на заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2024 року.

З огляду на викладене доводи відповідача про те, що судом апеляційної інстанції порушено строки на відкриття апеляційного провадження є безпідставними.

Відповідач заперечуючи проти доводів апеляційної скарги вказував на те, що у розрахунку заборгованості зазначено, що розмір заборгованості за наданим кредитом складає 53217,33 грн і вказана сума заявлена банком до стягнення. Проте, будь-яких доказів видачі кредитних коштів, підвищення (збільшення) кредитного ліміту до матеріалів справи позивачем надано не було. Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, а саме, що заборгованість відповідача за кредитним договором від 14.09.2019 року становить 53217,33 грн, матеріали справи не містять.

Також до суду разом з позовною заявою позивачем не було надано виписки по даному рахунку про рух коштів. Отже, будь-яких доказів на підтвердження видачі банком відповідачу кредитної картки, її номер, строку дії, розміру наданого банком кредитного ліміту, зарахування на цю картку суми кредиту, зняття таких коштів відповідачем, відкриття рахунків на ім`я відповідач (виписки з особового рахунку, тощо) та інших доказів, які б підтверджували факт отримання кредитних коштів відповідачем в розмірі, заявленому позивачем, до позовної заяви не надано.

З огляду на вказане, відповідач вважає апеляційну скаргу необгрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що розрахунок заборгованості, сам по собі не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру без доведення обставини щодо фактичного отримання та використання відповідачем грошових коштів. У розрахунку заборгованості не вказані підстави нарахування заборгованості за тілом кредиту у заявленому банком розмірі, розрахунок в цій частині нічим не підтверджується. Суд першої інстанції вважав, що розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості.

У розрахунку заборгованості зазначено, що розмір заборгованості за наданим кредитом складає 53 217,33 грн і вказана сума заявлена банком до стягнення. Проте, будь-яких доказів видачі кредитних коштів, підвищення (збільшення) кредитного ліміту до матеріалів справи позивачем надано не було. Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, а саме, що заборгованість відповідача за кредитним договором від 14.09.2019 становить 53 217,33 грн (відповідно до розрахунку заборгованості), матеріали справи не містять.

Тому суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за користування кредитом, оскільки суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів щодо виникнення між позивачем та відповідачем зобов`язальних правовідносин на умовах, що зазначені позивачем.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Відповідно до ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що 14 вересня 2019 року відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови.

До позовної заяви позивач додав Анкету-заяву, яка містить детальну інформацію щодо особи ОСОБА_2 , зокрема дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело та розмір доходу (а.с. 13).

Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг (п. 2).

Відповідно до п. 3 анкети-заяви, відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірники у мобільному додатку, що складають договір та зобов`язалась виконувати його умови. Окрім цього, відповідач беззастережно погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту та повідомляти його про це шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

Підписанням анкети-заяви ОСОБА_2 засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтвердив, що всі наступні правочини можуть вчинятися ним або банком з використанням електронного цифрового підпису (п. 6).

Відповідно до п. 11 анкети-заяви усе листування щодо цього договору відповідач просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 15.01.2024 року загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 53 217,33 грн (а.с. 7-12).

Також, позивачем до матеріалів справи долучено: витягу з Умов і правил обслуговування рахунків фізичної особи, (а.с. 14-26); роздруківку паспорту споживчого кредиту чорної картки monobank (а.с. 27-31), завірену позивачем копію паспорта відповідача (а.с. 32-34); картку платника податків відповідача (а.с. 35); банківську ліцензію № 92 від 10.10.2011 року (а.с. 37); виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо АТ «Універсал Банк» (а.с. 38); витяг зі статуту АТ «Універсал Банк» (а.с. 39-40).

Відповідно до п. 2.1 розділу I Умов і правил обслуговування фізичних осіб, затверджених рішенням Правління ПАТ «Універсал банк», банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, та надає клієнту у користування платіжну картку, а також забезпечує здійснення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, згідно умов договору, в тому числі платіжної картки «Master Card», та відповідно до вимог чинного законодавства України, в тому числі нормативно-правових актів Національного банку України.

У п.п. 5.3, 5.8.1 п. 5 розділу I вказаних Умов визначено, що клієнт погоджується, що операції, здійснені з використанням коду доступу до додатка, визнаються вчиненими клієнтом і оскарженню не підлягають, за винятком випадків, прямо передбачених законодавством України. Клієнт може скористатися послугами банку через мобільний додаток та інші канали обслуговування в мережі Інтернет для отримання інформації та здійснення операцій.

Для надання послуг банк видає клієнту картку (платіжну картку). Платіжна картка передається клієнту не активованою, активується банком при додаванні інформації з картки на мобільний додаток з авторизацією за номером телефону. З метою ідентифікації клієнта при проведенні операцій з використанням картки при активації картки встановлюється ПІН-код, який є аналогом власноручного підпису клієнта (п.п. 2.4, 2.5 розділу II Умов).

Відповідно до п.п. 5.1., 5.2. п. 5 Розділу ІІ Умов і правил ліміт кредитування та строк дії встановлюється згідно умов зазначених в цьому Договорі. Ліміт до використання розраховується та встановлюється, виходячи з внутрішніх процедур Банку, та зазначається Клієнту в електронному вигляді через мобільний додаток або іншим способом з використанням каналів дистанційного обслуговування.

Відповідно до п.п. 5.5. форма надання Кредиту: поновлюваний ліміт/кредитна лінія, який може бути використаний для отримання готівкових грошових коштів та/або здійснення безготівкових розрахунків за придбані товари чи послуги.

Однак, доказів того, чи було задоволено заяву відповідача та відкрито поточний рахунок, чи було видано йому за цим договором платіжний інструмент (банківську картку) у спосіб, що дозволяє однозначно встановити отримання ним такої картки, та чи встановлено відповідний кредитний ліміт і на яку суму, вказану у додатку, матеріали справи не містять.

Крім того, на момент розгляду справи судом першої інстанції, у матеріалах справи також були відсутні докази і щодо здійснення будь-якого руху коштів по рахунку, який просив відкрити відповідач при підписанні анкети-заяви.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про недоведеність підстав для стягнення заявленої позивачем суми, оскільки позивачем не надані належні та допустимі докази фактичного отримання відповідачем коштів, використання коштів, період користування та повернення цих коштів.

Як вже встановлено судом, анкета-заява від 14 вересня 2019 року містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Вказана анкета не містить даних про розмір кредитних коштів.

У розрахунку заборгованості зазначено, що розмір заборгованості за наданим кредитом станом на 15.01.2024 року загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 53 217,33 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20.

Відтак, розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом отримання кредитних коштів та їх повернення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у даній справі, на підтвердження своїх позовних вимог щодо наявності у відповідача заборгованості за кредитом, позивач мав можливість додати до позовної заяви документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема виписку по особовому рахунку позичальника та докази відкриття кредитного ліміту та його розміру, на підставі яких, як суд першої, так і суд апеляційної інстанції мав би можливість перевірити розмір кредитної заборгованості.

Проте під час розгляду справи у суді першої інстанції, позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей 12, 81 ЦПК України на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості.

В оцінці поведінки та способу ведення справ банком суд апеляційної інстанції враховує те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Аналогічна позиція викладена і Верховим Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі №199/7014/20.

Посилання у апеляційній скарзі на доведеність факту укладення сторонами кредитного договору у електронній формі на висновки суду першої інстанції не впливають, оскільки сам по собі факт укладення кредитного договору ще не свідчить про порушення позичальником умов його виконання, виникнення заборгованості та її розмір.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не надав суду контррозрахунку суми заборгованості, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Універсал Банк», оскільки позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження порушення боржником своїх зобов`язань та їх розміру.

Інші доводи апеляційної скарги представника АТ «Універсал Банк» висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача не було порушено відповідачем.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Македона Олександра Андрійовича , який представляє інтереси Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «12» листопада 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

В.І. Олійник