Справа № 634/147/24
Провадження № 2/634/96/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2024 року

Сахновщинський районний суд Харківської області в складі:

головуючого(ої)-судді: ЄрьомінаО.В.

за участю секретаря судового засідання:Мальченко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Сахновщина Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області про відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обгрунтування якого з урахуванням уточнень зазначив, що 20.01.2024 року отримав травму правої частини тулуба: забій та розтягнення капсульно-зв`язкового апарату правого ТСС, частковий розрив сухожиль, повздожнього м`яза правого стегна, забій правої половини грудної клітки, правого кульшового суглобу, унаслідок падіння на обледенілу площу пішохідної доріжки по АДРЕСА_1 , яка не була оброблена антильодовим реагентом її балансоутримувачем Сахновщинською селищною радою Красноградського району Харківської області.

На час звернення до суду позивач щоденно (цілодобово) страждає від постійних болей по усій правій частині тулуба, які порушують його нормальний життєвий повсякденний побут: стало важко ходити, виконувати звичну щоденну роботу по господарству, сидіти, спати, проявилося безсоння, поганий апетит, розлад нервової системи, постійно болить голова, відчуває сильну втому. У зв`язку із травмою позивачу стало складно доглядати за матір`ю інвалідом І групи А, яка самостійно себе не може обслужити.

З урахуванням викладеного просив стягнути із Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області на його користь грошові кошти у рахунок моральної шкоди у розмірі 120 000, 00 грн.

Позивач, будучи повідомленим належним чином про час, дату та місце розгляду справи, у судові засідання неодноразово не з`являвся. 03.06.2024 року надав заву-клопотання, зі змісту якої вбачається, що позивач не може надати суду паспорт громадянина України, що посвідчує його особу, у зв`язку із його заміною.

Так згідно зі статтею 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Системний аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що законодавець диференціює необхідність урахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною. Така диференціація обумовлена як необхідністю забезпечити дотримання прав позивача на участь у судовому засіданні у разі першої неявки за належного його повідомлення про час та місце судового засідання та поважності причин неявки, так і необхідністю введення певних обмежень з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, прав та інтересів іншої сторони - відповідача, який притягнутий до участі у справі позивачем, а тому саме останній має продемонструвати свій інтерес у як найскорішому розгляді справи.

Таким чином, зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами щоб не допустити затягування розгляду справи.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі № 558/9/18 (провадження № 61-13892св20).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи, або виконанням рішення, ухваленого на користь особи. Недотримання строків розгляду цивільних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Відтак, суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц (провадження № 61-17220св18).

Враховуючи тривалий час перебування справи у провадженні суду, значення розгляду справи для сторін, забезпечення у тому числі прав відповідача, задля дотримання принципу правової визначеності, а також те, що позивач неодноразово не з`являвся у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду даної справи, що підтверджується окрім іншого поданими ним клопотаннями про зупинення провадження та розгляд клопотання за його відсутністю, заяву про розгляд справи по суті за його відсутності не подавав, повідомивши суд, що причиною неявки є заміна паспорта громадянина України, чим затягує розгляд справи та позбавляє суд можливості ухвалити рішення по суті заявлених вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи за відсутності позивача на підставі п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, оскільки у цьому випадку позивач повідомив про причину неявки до суду,.

У судовому засіданні представник Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необгрунтованість. У встановлених законом час надав відзив, з якого вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованими та не підтверджені належними доказами. Так, позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між отриманням травм та діями відповідача. Скарг від громадян щодо незадовільного стану покриття пішохідної доріжки по АДРЕСА_1 не надходило. Окрім цього, із подорожніх листів відомо, що 11.01.2024 року та 17.01.2024 року працівниками Сахновщинського підприємства комунальних послуг було здійснено посипання пісчано-солевою сумішшю доріг та тротуарів, у тому числі по АДРЕСА_1 . Відповідач вважає, що причиною падіння стали вікові проблеми зі здоров`ям та особиста необережність позивача. При цьому вказав, що позивачем також не обгрунтовано та не доведено заявлений розмір моральної шкоди у сумі 120 000, 00 грн., оскільки доказів витрат на медичні препарати у зв`язку із лікуванням отриманих травм та доказів моральних страждань суду не надано.

З урахуванням викладеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши думку відповідача, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, приходжу до такого висновку.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 22.01.2024 року ОСОБА_1 звернувся до лікаря-терапевта АЗПСМ с. Сахновщина ОСОБА_2 за причиною звернення побутова травма 20.01.2024 року зі скаргами на біль у правій нозі в ділянці стегна, гематома у ділянці стегна справа, біль у грудній клітині, біль у попереку, за результатом огляду якого було встановлено діагноз ІСРС-2: Основний, Попередній L05-Бік/пахова западина симптоми/скарги. Надано направлення на консультацію до лікаря травматолога, лікаря невролога. (а.с. 15)

Із оглядового заключення лікаря травматолога, яке написано на аркуші А4, без наявності штампів медичного закладу із зазначенням вихідного номеру, та виписки із медичної карти ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 звернувся за медичною допомогою у зв`язку із побутовою травмою, отриманою 20.01.2024 року об 11.30 год. біля бібліотеки. Встановлено діагноз забій та розтягнення капсульно-зв`язкового апарату правого ТСС, частковий розрив сухожиль, повздожнього м`яза правого стегна. Призначено лікування. (а.с. 14,16,19,20).

Із виписки із медичної карти ОСОБА_1 вбачається, що останній був оглянутий лікарем невропатологом у зв`язку із травмою, отриманою 20.01.2024 року близько 11.30 год. внаслідок падіння біля бібліотеки. Встановлено діагноз: забій забій правої половини грудної клітки, правого кульшового суглобу. Призначено лікування. (а.с. 17).

Із висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи від 26.01.2024 року вбачається, що згідно наданої ОСОБА_1 медичної документації у нього встановлено діагноз: забій та розтягнення капсульно-зв`язкового апарату правого ТСС, частковий розрив сухожиль, повздожнього м`яза правого стегна, забій правої половини грудної клітки, правого кульшового суглобу. На момент огляду має такі тілесні ушкодження: синець, рана правого кульшового суглобу. Вказані ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмета, чи при падінні на такий, могли утворитися у строк та спосіб , на які вказує освідуваний. По ступеню тяжкості синець, рана правого кульшового суглобу відносяться до легких тілесних ушкоджень. Діагноз: забій та розтягнення капсульно-зв`язкового апарату правого ТСС, частковий розрив сухожиль, повздожнього м`яза правого стегна, забій правої половини грудної клітки, правого кульшового суглобу не оцінювався у зв`язку із тим, що встановлений на основі суб`єктивних даних та не підтверджений об`єктивними даними. (а.с. 18).

Із Витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 11.04.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом із матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 91).

Судом досліджено ухвалу слідчого судді Сахновщинського районного суду Харківської області від 09.02.2024 року, якою задоволено часткову скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність на бездіяльність посадових осіб Відділення поліції №1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України за фактом його падіння у зв`язку із тим, що посадові особи Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області 20.01.2024 року не обробили пішохідну доріжку по АДРЕСА_1 . Зобов`язано уповноважену особу Відділення поліції №1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області, провести перевірку обставин, викладених у заяві ОСОБА_1 від 02.02.2024 року, у разі виявлення ознак кримінального правопорушення вирішити питання щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. (а.с.12-13).

Із наданих відповідачем подорожніх листів вантажного автомобіля № № 34,52 від 11.01.2024 року та 17.01.2024 року відповідно вбачається, що працівниками Сахновщинського підприємства комунальних послуг було здійснено посипання пісчано-солевою сумішшю доріг та тротуарів, у тому числі по АДРЕСА_1 . (а.с. 62-63).

Із інформаційної довідки Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області від 06.05.2024 року вбачається, що пішохідна доріжка, розташована АДРЕСА_1 не перебуває на балансі Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області. (а.с. 88).

Згідно скріншотів сайту «Sinoptik» погода в смт. Сахновщина 19.01.2024 року становила мін +2 С, мак + 6 С, погода в Харкові 18.01.2024 року +3 С , -14 С, 19.01.2024 року +4 С, 0 С, 20.01.2024 року 0 С, -6 С. (а.с. 125, 126).

Судом оглянуті фотознімки, надані ОСОБА_1 , на яких зображено наявність пошкодження шкіри на невстановленій ділянці тіла.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що самого падіння ОСОБА_1 не бачили, лише запропонувала йому допомогу коли він знаходився вже на землі, на що останній вказав, що допомога йому не потрібна. Дійсно на місці події була калюжа, яку можна було спокійно обійти.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить , зокрема: затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб) ; 4) визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.

Статтею 12 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

П.п. г) п. 1 ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» визначено до об`єктів благоустрою населених пунктів належать:

1) території загального користування , зокрема вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки.

Частино 1 ст. 15 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів.

Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об`єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об`єкта благоустрою.

Положеннями ст. 28-1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що власники або балансоутримувачі об`єктів благоустрою вулично-дорожньої мережі населених пунктів забезпечують її утримання відповідно до Правил утримання вулично-дорожньої мережі населених пунктів та технічних засобів регулювання дорожнього руху, які затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Власник або балансоутримувач об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі населеного пункту забезпечує утримання такого об`єкта з необхідною кількістю машин, механізмів, спеціалізованої техніки, посипних матеріалів та реагентів.

Згідно з ч. 5 ст. 24 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», посадові особи підприємств, установ, організацій несуть відповідальність за невиконання заходів з благоустрою, а також за дії чи бездіяльність, що призвели до завдання шкоди майну та/або здоров`ю громадян, на власних та закріплених за підприємствами, установами, організаціями територіях відповідно до закону.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено право громадян звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Таким чином, посилання представника відповідача на відсутність відомостей про те, що вказана вулиця не перебуває на балансовому обліку селищної ради , в той час, як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування, не звільняє Сахновщинську селищну раду Красноградського району Харківської області від обов`язку по відшкодуванню заподіяної майнової шкоди. (Аналогічна правова позиція визначена у постанові Верховного Суду по справі № 200/22129/16-ц від 04.09.2019).

На підставі вищенаведеного, суд доходить висновку, що відповідач у справі є належним.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У постанові Верховного Суду від 03.12.2019 у справі № 686/26653/18 зазначено, що причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач зазначає, що внаслідок бездіяльності відповідача, яка полягала у неналежному утриманні вулиці селища, оскільки пішохідна доріжка вулиці не була оброблена антильодовим реагентом, тим самим порушено вимоги нормативних актів щодо дотримання правил благоустрою, він отримав травму, впавши на слизькому тротуарі. У такий спосіб позивачу завдано моральну шкоду, оскільки ОСОБА_1 щоденно (цілодобово) страждає від постійних болей по усій правій частині тулуба, які порушують його нормальний життєвий повсякденний побут: стало важко ходити, виконувати звичну щоденну роботу по господарству, сидіти, спати, проявилося безсоння, поганий апетит, розлад нервової системи, постійно болить голова, відчуває сильну втому. У зв`язку із травмою позивачу стало складно доглядати за матір`ю інвалідом І групи А, яка самостійно себе не може обслужити.

Таким чином, позивач оцінив нанесену йому моральну шкоду у розмірі 120 000,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Так, згідно доданого до позовної заяви висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи від 26.01.2024 року, який виготовлено на підставі заяви самого ОСОБА_1 , то обставини справи фахівцем встановлені лише з показань заявника ОСОБА_1 та медичної документації, записи у якій проводилися також зі слів ОСОБА_1 , а тому суд не бере до уваги, оскільки вказаний висновок проведений фахівцем односторонньо і не підтверджений у сукупності іншими доказами. При цьому висновок не містить даних про попередження про кримінальну відповідальність фахівця про дачу завідомо неправдивого висновку.

Додані до матеріалів справи позивачем фотознімки суд вважає недостовірними доказами по справі, так як є нечіткими, з їх змісту не можливо встановити обставини, які б підтверджували чи спростовували обставин справи та не містять інформацію щодо предмета доказування.

Як вбачається з подорожніх листів вантажного автомобіля № № 34,52 від 11.01.2024 року та 17.01.2024 року працівниками Сахновщинського підприємства комунальних послуг було здійснено посипання пісчано-солевою сумішшю пішохідної доріжки по АДРЕСА_1 . Погодні умови не були несприятливими, відсутні інтенсивні опади та сильний вітер. Свідок у судовому засіданні не підтвердив факт падіння за обставин, як вказує позивач.

Отже, відповідач надав докази відсутності своєї вини у вчиненні шкоди заподіяної ОСОБА_1 .

Судом не встановлено, що подія травмування позивача, ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є людиною пенсійного віку, 20.01.2024 року відбувся з вини Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області через неналежне утримання пішохідної доріжки по АДРЕСА_1 , оскільки відсутні достатні докази у своїй сукупності на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між падінням на пішохідній доріжці вулиці та отриманням травми 20.01.2024 року і бездіяльністю відповідача та вини останнього, а тому вимоги позивача про стягнення із відповідача 120 000,00 грн моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись статтями 12, 79 -89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду в тридцяти денний строк з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 20.06.2024 року.

Суддя: