ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2728/24
провадження № 2/753/3938/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року суддя Дарницького районного суду м. Києва Трусова Т. О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 р. товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі також - ТОВ «Євро-Реконструкція», позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , відповідачка) про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, інфляційної складової та трьох процентів річних в загальному розмірі 53 535,33 грн.

Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідачка зареєстрована у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , а позивач надає для зазначеного будинку послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. У зв`язку з тим, що відповідачка з жовтня 2018 не вносить плату за отриманні послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, а з січня 2018 не вносить плату за отримані послуги з гарячого водопостачання, внаслідок чого у неї станом на 01.01.2024 виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 44 768,04 грн. Відповідачка як боржник, що прострочила виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язана сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової в розмірі 6 945,45 грн та трьох процентів річних в розмірі 1 821,84 грн.

Ухвалою суду від 13.02.2024 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

19.03.2024 від відповідачки ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому частково визнала вимоги про стягнення заборгованості, нарахованої за послугу з централізованого опалення за період з січня 2021 р. по грудень 2023 р., у задоволенні решти вимог просила відмовити.

На обґрунтування заперечень вказала, що вона є користувачем послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води з моменту проживання її в квартирі з 28.01.2021.

Відносно заборгованості за постачання гарячої води відповідачка наголосила, що квартира обладнана засобом вимірювання гарячої води (лічильником), а показники передавались по телефону в автоматичному режимі і послугою гарячого водопостачання взагалі не користується на протязі декількох років та передавала показник «0».

06.03.2024 ОСОБА_1 особисто звернулась до Центру обслуговування споживачів та надала свідоцтво про повірку та акт виконаних робіт по протоколу повірки від 23.02.2024, за результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам та контролером надано Акт пломбування засобу обліку від 15.03.2024 із зафіксованими показниками лічильника. Вимога позивача про стягнення заборгованості за постачання гарячої води є необґрунтованою і з цих причин не підлягає задоволенню.

Також заперечувала проти стягнення з неї інфляційної складової та трьох відсотків на підставі статті 625 ЦК України, оскільки заборгованість виникла під час карантину, а карантин відповідно до Законом України «Про торгово-промислові палати в України» є форс-мажорною обставиною. Особа звільняється від відповідальності у випадку несплати чи несвоєчасної сплати за комунальні послуги. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 встановлено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

03.04.2024 надійшла відповідь на відзив, в якому позивачем наведені заперечення проти аргументів відповідачки, які мотивовані тим, що у спірний період ОСОБА_1 проживала у квартирі, яка була спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.09.2020 відповідачці належить частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач також зазначив, що протягом всього періоду формування заборгованості ОСОБА_1 була користувачем житлово-комунальних послуг, а твердження відповідачки, що вона проживає у квартирі лише за період з січня 2021 р. не відповідають дійсності.

Нарахування трьох відсотків річних та інфляційної складової боргу здійснювалося лише до 23.02.2022 на ту заборгованість, яка виникла до введення в дію воєнного стану в Україні, відповідно до Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206.

У відзиві відповідачкою також зазначено, що в квартирі встановлено індивідуальний засіб обліку гарячої води та нею передавалися показники у телефонному режимі і цей факт позивачем не заперечується, проте ОСОБА_1 його показники не подавала протягом дуже тривалого періоду, а тому нарахування за гарячу воду відповідно до діючого законодавства, здійснювалися згідно норм споживання відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі. Лише у вересні 2022 року відповідачкою за довгий період часу були передані показники лічильника по гарячій воді, після чого бухгалтерією позивача було зроблено перерахунок заборгованості за попередній період та зменшено заборгованість за постачання гарячої води на 3 735,85 грн. З жовтня 2022 року і на даний час відповідачка не передає показники лічильника позивачу.

Усі споживачі, в тому числі і ті, що тимчасово не користуються послугою з постачання гарячої води або встановили індивідуальні водопідігрівачі, щомісячно здійснюють оплату за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи водопостачання, а нарахування плати здійснюється за тарифами на послугу з постачання теплової енергії, з урахуванням визначеного обсягу відповідно до методики розподілу.

Відповідачка для взаємозвірки звернулася до позивача лише у березні 2024 року, тобто після подачі позову до суду, а також нею 25.02.2024 було передано документи про проведення повірки індивідуального засобу обліку гарячої води.

Заяви відповідачки про неврахування позивачем показників індивідуального засобу обліку гарячої води у квартирі не відповідає дійсності.

Позивач виконував свій обов`язок з надання житлово-комунальних послуг, за які відповідачка повинна сплачувати, а відповідачка накопичувала заборгованість.

12.04.2024 від відповідачки надійшли письмові пояснення, у яких вона заперечила проти задоволення позовних вимог позивача з підстав, наведених у відзиві.

29.04.2024 від позивачанадійшли письмові пояснення, клопотання про залучення до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_2 та позовна заява у новій редакції з вимогами до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою від 11.11.2024 суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_2 , а позовну заяву у новій редакції залишив без розгляду.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 № 1198-VII виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 01.07.2014 є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

ТОВ «Євро-Реконструкція» має ліцензію на постачання теплової енергії, видану Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води для будинку АДРЕСА_1 .

Предметом цього позову є вимоги про стягнення заборгованості за оплату послуг з постачання гарячої води та централізованого опалення, що надавались мешканцям розташованої у вказаному будинку квартири № 64 (далі також - квартира) в період з 01.01.2018 по 01.01.2024 (включно).

09.09.2016 між ТОВ «Євро-Реконструкція» (виконавцем) та ОСОБА_2 (споживачем) укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Предметом цього договору є надання виконавцем та оплата споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої водиза встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Відповідно до пункту 2 договору суб`єктами користування послугами є власник (наймач, орендар) житлового приміщення та члени його сім`ї - 3 особи.

Пунктом 5 цього договору визначені тарифи на послуги та їх загальна вартість.

Згідно з умовами, визначеним пунктом 9 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць, а платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Договір набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим на наступний річний термін, якщо не пізніше, ніж за один місяць до закінчення його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду (пункт 31).

Сторони договору погодили, що він може бути розірваний достроково у разі: зникнення потреби переходу права власності (користування) на квартиру до іншої особи; невиконання умов договору сторонами договору (пункт 31).

За відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва у квартиріз 28.01.2021 зареєстроване місце проживання відповідачки ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09.06.2020 у цивільній справі № 753/17636/19, яке набрало законної сили, установлено, що квартира була набута у власність на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2016 в період зареєстрованого шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Цим рішенням суд здійснив поділ квартири шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на її частину.

На виконання рішення суду до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про реєстрацію права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на частину квартири за кожним.

За приписами статей 317, 319, 322 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Питання утримання майна, що є у спільній частковій власності, врегульоване нормою статті 360 цього Кодексу, згідно з якою співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, є Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

На момент виникнення спірних правовідносин діяв Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24.06.2004 р. № 1875-IV (далі - Закон № 1875-IV), який містив визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до статті 19 Закону № 1875-IV учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Законом № 1875-IV передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг, якому кореспондує обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (стаття 20).

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Такий типовий договір був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2022 № 85).

Згідно статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Тарифи на комунальні послуги, які надаються позивачем, формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

З 01.05.2019 набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону № 2189-VIII від 09.11.2017, далі - Закон про житлово-комунальні послуги).

За нормою статті 2 Закону про житлово-комунальні послуги предметом його регулювання є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг (стаття 6 Закону про житлово-комунальні послуги).

За визначенням, наданим у статті 2 Закону про житлово-комунальні послуги, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до положень статей 7, 9 Закону про житлово-комунальні послуги індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами, та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина перша статті 9 Закону про житлово-комунальні послуги).

Відповідно до статті 12 Закону про житлово-комунальні послуги надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

11.02.2020 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води».

На виконання цієї постанови ТОВ «Євро-Реконструкція» розробило нові типові індивідуальні договори про надання послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води, які були опубліковані на його офіційному веб-сайті 13.10.2021.

Згідно з пунктом 12 Правил надання послуги з постачання гарячої води (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1023, далі - Правила) послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

У разі зміни права власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни.

Відповідно до пунктів 37, 38, 39 Правил розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги, обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), є календарний місяць, оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором, споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором, споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору.

Частина перша статті 509 ЦК України дає визначення зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до положень статей 526, 530 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Аналіз вищенаведених нормативних положень в контексті установлених у цій справі фактів і обставин дає підстави для висновку, що до набрання законної сили рішенням суду про поділ майна подружжя відповідачка ОСОБА_1 повинна була виконувати зобов`язання з оплати спожитих комунальних послуг як суб`єкт права спільної сумісної власності солідарно з чоловіком ОСОБА_2 , ці зобов`язання не припинились і після поділу квартири та продовжують існувати і дотепер на умовах індивідуального договору, приєднання відповідачки до якого випливає з фактів отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Звільнення від сплати вартості послуг з постачання теплової енергії законом не передбачене, право споживача та інших осіб на несплату вартості інших комунальних послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) реалізується лише при відповідному документальному оформленні (пункт 6 частини першої статті 20 Закону № 1875-IV, пункт 6 частини першої статті 7 Закону № 2189-VIII), а з відповідною заявою відповідачі до позивача не звертались.

Зважаючи на викладене, є необґрунтованими доводи відповідача ОСОБА_1 про відсутність підстав для покладення на неї відповідальності за невиконання зобов`язань з оплати комунальних послуг, які надавались до моменту укладення з нею договору найму.

Доводи відповідачки про те, що відповідальність за невиконання зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг має нести її колишній чоловік, який у спірний період одноосібно користувався квартирою,суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки саме відповідачка як титульний власник об`єкта нерухомого майна і сторона договору є індивідуальним споживачем таких послуг в розумінні Закону про житлово-комунальні послуги, а зобов`язальні відносини між її колишнім чоловіком і позивачем відсутні.

За міркуванням ОСОБА_1 позивач у цій справі повинен був заявити вимоги і до ОСОБА_2 , який 21.07.2023 набув право власності на 1/2 частину квартири, однак з огляду на період виникнення спірної заборгованості (з 01.01.2018 по 01.01.2024) вказаний аргумент очевидно не відноситься до предмету спору.

Що стосується інших осіб, місце проживання яких у спірний період було зареєстроване у квартирі, то вказана обставина також не може слугувати підставою для звільнення відповідачки від виконання зобов`язань у спірних правовідносинах, оскільки солідарний характер зобов`язання обумовлює право кредитора на власний розсуд вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, та і від будь-кого з них окремо (частина перша статті 543 ЦК України).

В свою чергу закон надає боржнику, який виконав солідарний обов`язок, право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього(частина перша статті 544 ЦК України), а відтак відповідачка після виконання зобов`язання з оплати комунальних послуг не позбавлена права заявити регресну вимогу до інших мешканців квартири.

З наданих позивачем розрахунків вбачається, що у спірний період (з 01.01.2018 по 01.01.2024 мешканці квартири не виконували належним чином зобов`язання з оплати послуг з постачання гарячої води та централізованого опалення, в результаті чого станом на 01.01.2024 утворилась заборгованість у загальному розмірі 44 768,04 грн, а саме:заборгованість за послуги з гарячого водопостачання- 13 209,18 грн; заборгованість за послуги з централізованого опалення - 31 558,86 грн.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте жодних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку відповідачка не надала.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За змістом цієї норми інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції).

Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100.

Згідно з наданим позивачем розрахунком його втрати від інфляції станом на 23.02.2022 склали 6 945,45 грн, та три проценти річних складають 1 821,84 грн.

Правильність нарахування позивачем вказаних сум відповідачкою не спростована.

Отже на підставі оцінки викладених у заявах по суті справи аргументів та наданих позивачем доказів суд дійшов висновку про задоволення вимог ТОВ «Євро-Реконструкція» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату комунальних послуг за період з 01.01.2018 по 01.01.2024 в розмірі 44 768,04 грн, інфляційної складової в розмірі 6 945,45 грн та трьох процентів річних в розмірі 1 821,84 грн, а усього 53 535,33 грн.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідачів в повному обсязі сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3 028 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (, міжнародний номер банківського рахунку № НОМЕР_2 в АТ «Сенс Банк» у м. Києві, місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20) заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення/постачання теплової енергії в розмірі 44 768,04 грн, інфляційну складову боргу в розмірі 6 945,45 грн, три відсотки річних в розмірі 1 821,84 грн та судовий збір в розмірі 3 028 грн, а усього стягнути 56 563 (п`ятдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят три)гривні 33 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: