Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/3143/23

04 червня 2024 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: представника позивача, адвоката - Романишина Д.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування - служба у справах дітей Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування - служба у справах дітей Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визначення місця проживання неповнолітніх дітей.

Просить суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із ним, ОСОБА_1 , за місцем реєстрації, в АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача вимоги ОСОБА_1 підтримав з підстав, наведених в позовній заяві та просив їх задоволити в повному обсязі. Крім того зазначив, що не заперечує щодо заочного розгляду даної справи.

Позивач в судове засідання не прибув, натомість у позовній заяві, а також у поданій письмовій заяві просив проводити розгляд даної справи у його відсутність, вказавши, що у разі неявки відповідача до суду, він не заперечує відносно ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Крім того, про час і місце слухання справи відповідач повідомлена належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомила, заяви про слухання справи у її відсутність на адресу суду не надходило.

Представник третьої особи: органу опіки та піклування - служби у справах дітей Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області в судове засідання також не з`явився, однак на адресу суду надійшла заява за підписом селищного голови Делятинської селищної ради, в якій він просить розглянути дану справу без їх участі, зазначивши що вони не заперечують щодо задоволення позову ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, зі згоди позивача та його представника, згідно ухвали від 04.06.2024 року про розгляд вказаної справи в порядку заочного розгляду, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України.

Вислухавши представника позивача, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 із відповідачем ОСОБА_2 з 07.05.2013 року перебував у шлюбі, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис за №4.

Від даного шлюбу у сторін по справі ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 (а.с.5).

Однак, у зв`язку з тим, що подружнє життя між ними не склалося, згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25.05.2016 року вказаний шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с.12).

Проте, проживаючи деякий проміжок час окремо, в подальшому сторони примирилися і відновили подружнє життя, внаслідок якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_4 , батьком якої в свідоцтві про народження записаний позивач ОСОБА_1 , який являється біологічним батьком даної дитини і добровільно визнав себе батьком під час реєстрації її народження (а.с.6).

Як з`ясовано в ході розгляду справи, із жовтня місяця 2023 року обоє дітей проживають разом із батьком, тобто позивачем по даній справі, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 30.11.2023 року (а.с.11). Також діти є і зареєстрованими за місцем проживання позивача та фактично проживають разом зі ним за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8, 9).

Натомість, як встановлено судом і не спростовано в ході розгляду справи, мати дітей - ОСОБА_2 на даний час проживає окремо, а саме перебуває за кордоном і відповідно участі у їх вихованні та утриманні не приймає.

Судом перевірено, що син сторін по справі - ОСОБА_3 навчається в 4 класі Делятинського ліцею №2, а дочка ОСОБА_4 відвідує Делятинський дошкільний заклад «Карпатська колисанка». Із характеристики та довідок, виданих адміністрацією даних навчальних закладів вбачається, що лише позивач приводить та забирає дітей із закладів, відвідує батьківські збори і цікавиться своїми дітьми (а.с.13, 14, 15).

Отже, як перевірено в судовому засіданні, позивач, як батько, самостійно виховує та забезпечує своїх дітей та здійснює їх повне утримання.

Останній працює в КНП «Делятинська міська лікарня планового лікування та реабілітації, де отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати, яка становить близько 10-15 тисяч гривень (а.с.18).

У зв`язку з перенесеним інфарктом (ураження серцевого м`яза, викликаного гострим порушенням його кровопостачання), ОСОБА_1 являється інвалідом третьої групи загального захворювання, і відповідно має пенсійне забезпечення у розмірі 2700 грн. щомісячно (а.с.21). Крім того, позивач займається підприємницькою діяльністю.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач піклується про здоров`я дітей, зокрема саме він в разі необхідності особисто приводить їх до лікаря-педіатра на обстеження, про що свідчить відповідна довідка (а.с.10).

Згідно характеристики по місцю роботи, ОСОБА_1 характеризується виключно позитивно (а.с.22). відповідно до довідки служби у справах дітей Делятинської селищної ради від 06.10.2023 року, позивач самостійно виховує своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16).

В ході судового розгляду встановлено, що під час розірвання шлюбу між сторонами, згідно рішення Надвірнянського районного суду від 25.05.2016 року, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було ухвалено залишити проживати з матір`ю, однак без визначення місця (адреси) його проживання, і відповідно, пізніше діти стали проживати і були зареєстровані за адресою позивача: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи даний спір по суті, суд констатує, що у відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших дітей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно до ст.171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Як визначено ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997, в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 ст.18 вказаної Конвенції, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Крім того, згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради Украни за № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також, враховуючи положення частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Згідно із ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

З огляду на викладене, враховуючи перш за все інтереси дітей, їх прихильність до батька, з яким вони проживають на даний час, відвідування шкільного навчального закладу та дошкільного закладу в с.Делятин, слід прийти до висновку, що вимоги позивача про визначення місця проживання дітей разом з батьком, є обґрунтованими.

Також, при визначенні місця проживання дітей з ОСОБА_1 , слід врахувати, що діти постійно проживають з ним, натомість їх мати, тобто відповідачк по справі ОСОБА_2 , перебуває за межами України.

Наведені вище обставини не спростовані в судовому засіданні, оскільки будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, відповідач до суду не прибула.

Суд звертає увагу, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Як зазначено вище, у відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, з огляду на всі зазначені вище, повно та всебічно з`ясовані обставини, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування - служба у справах дітей Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, підлягає задоволення.

На підставі викладеного, ст.ст.7, 141, 150, 160, 161, 171 СК України, Конвенції про права дитини, ЗУ «Про охорону дитинства», керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 280-282, 289 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування - служба у справах дітей Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визначення місця проживання неповнолітніх дітей задоволити.

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення

складено 14.06.2024 року.

Суддя Грещук Р.П.