РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2024 року

м. Рівне

Справа № 572/3707/23

Провадження № 22-ц/4815/1028/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Боймиструка С. В.

секретар судового засідання Пиляй І. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Степанська селищна рада Сарненського району Рівненської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вараська державна

нотаріальна контора

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 22 квітня 2024 року у складі судді Ведяніної Т.О., постановлене в м. Сарни Рівненської області,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Степанської селищної ради Сарненського району Рівненської області, третя особа Вараська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_2 , яка є його матір`ю, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті матері залишилось спадкове майно будинковолодіння, розташоване у с.Труди Сарненського району Рівненської області, стосовно якого спадкодавця уклала заповіт на користь позивача. Вказував, що про наявність заповіту дізнався лише у червні 2023 року, через що несвоєчасно звернувся до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини. Єдиним спадкоємцем після смерті матері була дочка ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підтвердження поважності причин пропуску строку, визначеного законодавством для прийняття спадщини, зазначає, що причинами пропуску строку прийняття спадщини є те, що він взагалі не знав про наявність заповіту, посвідченого на його користь. Вказані обставини, на думку позивача, є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Просив суд визначити йому додатковий строк тривалістю у три місяці, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 22 квітня 2024 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ч.3 ст.1272 ЦК України, яка визначає, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини та положеннями, які регулюють поважність причин пропуску цього строку як основного чинника для задоволення такої заяви судом, і обґрунтовано встановленими обставинами справи на підтвердження того, що позивачем доведено право на спадкування після смерті матері, яке у нього виникло за заповітом, підтверджено наявність спадкового майна, однак не обґрунтовано та не підтверджено доказами наявність поважних причин, які б об`єктивно та непереборно перешкодили йому у поданні заяви про прийняття спадщини після смерті заповідача протягом значного періоду часу, який становить близько 19 років.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що ОСОБА_2 , яка є його матір`ю, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і після смерті матері залишилось спадкове майно будинковолодіння, розташоване у с.Труди Сарненського району Рівненської області, стосовно якого вона уклала заповіт на його користь. Вказує, що про наявність заповіту дізнався лише у червні 2023 року, через що несвоєчасно звернувся до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини. Покликається на постанову Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі №565/1145/17, де суд зауважив, що поважною причиною пропуску строку визнається, зокрема, необізнаність спадкоємців про наявність заповіту. Додає, що суд, відмовляючи йому у задоволенні позову, вказав на те, що жодним чином не було обґрунтовано, з яких джерел та яким чином йому стало відомо про наявність укладеного на його користь заповіту та не надано відповідних доказів цього. Пояснює, що про існування заповіту він дізнався від працівників сільської ради у 2023 році. Додає, що у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні він з метою убезпечення себе переїхав проживати в с. Труди Сарненського району Рівненської області в будинок, який пустував після смерті матері та сестри. Також зазначає, що Степанська селищна рада Сарненського району Рівненської області всупереч вимогам закону, який передбачає виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, за моментом заведення спадкової справи, не повідомила його про наявність заповіту. Покликаючись на те, що поважною причиною строку прийняття спадщини є його необізнаність про наявність заповіту на його ім`я, просить суд встановити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері тривалістю три місяці, скасувавши рішення суду першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала до моменту смерті (до ІНФОРМАЦІЯ_1 ) по АДРЕСА_1 , одиноко, що підтверджується довідкою Степанської селищної ради Сарненського району Рівненської області №1009 від 26 червня 2023 року.

На випадок своєї смерті ОСОБА_2 зробила заповідальне розпорядження щодо належного їй будиноковолодіння, розташованого у с.Труди Сарненського району Рівненської області, на користь сина ОСОБА_1 , що підтверджується копією заповіту від 08 липня 1999 року, посвідченого секретарем Степанської селищної ради Сарненського району Рівненської області.

Заповідач, ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Труди Сарненського району Рівненської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 16 грудня 2005 року.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 27 червня 2023 року та Довідки №97/01-14 від 18 липня 2023 року, виданої Вараською державною нотаріальною конторою, згідно із якими після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказаною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №34/2017; коло спадкоємців складається з ОСОБА_3 (дочка спадкодавці), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 26 листопада 2021 року).

Відповідно до ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Позивач ОСОБА_1 згідно із вимогами ст.1235 ЦК України є спадкоємцем за заповітом після смерті матері.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини ч.1 ст.1270 ЦК України встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Звертаючись до суд з цим позовом, ОСОБА_1 зазначав, що у строк, визначений законодавством, він не подав до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини за заповітом.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом статті 1271 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч.3 ст.1271 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Такого висновку дійшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-1486цс15.

Причиною несвоєчасного звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті матері позивач назвав необізнаність про наявність заповіту.

У поданій апеляційній скарзі як на підставу обґрунтованості своїх вимог він послався на постанову Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17.

Так, колегія суддів судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17, провадження №61-38298св18, зазначила, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Такі покликання апелянта судом оцінюються критично, оскільки він є сином спадкодавці ОСОБА_2 , що встановлено судом із копії свідоцтва про народження (серії НОМЕР_3 від 12 червня 1961 року), відповідно до якого батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги спадкування після смерті матері, а тому за наявності у нього наміру прийняти спадщину, що залишилась після її смерті, повинен був подати заяву про прийняття спадщини, незалежно від обізнаності про існування заповіту.

Будь-які відомості про те, що позивачу не було відомо про смерть матері впродовж часу від цієї події до звернення до суду з даним позовом відсутні.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також враховує, що позивачем не підтверджено належними і достатніми доказами, із яких джерел та яким чином йому стало відомо про наявність заповіту, складеного матір`ю на його користь, а покликання апеляційної скарги на те, що про існування заповіту він дізнався від працівників сільської ради у 2023 році не підтверджені належними і достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77, 79 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не був повідомлений нотаріусом про наявність заповіту всупереч вимогам законодавства, апеляційним судом відхиляються. Так, відповідно до ст. 63 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Разом з тим, у суду відсутні відомості про те, чи дійсно повідомлявся позивач про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 та чи було на момент відкриття спадщини відомим його місце проживання. Окрім того, обставини повідомлення чи неповідомлення нотаріусом спадкоємців жодним чином не впливають на той факт, що позивач як спадкоємець першої черги після смерті своєї матері мав би звернутися із заявою про прийняття спадщини (за наявності наміру прийняти її) незалежно від того, було йому відомо про наявність заповіту чи не було.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності із нормами закону, що їх регулює, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено позовних вимог та не надано доказів поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, які б об`єктивно та непереборно перешкодили йому у поданні такої заяви упродовж тривалого часу.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 22 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Гордійчук С. О.