Справа № 502/2204/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Березнікова О.В.,

за участю секретаря судового засідання Нанєвої А.В.,

представника позивача за первісним позовом адвоката Багна В.С.,

представника відповідача за первісним позовом адвоката Бочевара М.П.,

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні Кілійського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, на обґрунтування якого зазначила, що 17 листопада 2017 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого останній взяв в борг грошові кошти у розмірі 350000,00 доларів США (триста п`ятдесят тисяч доларів США) та зобов`язався їх повернути до 01 травня 2018 року з виплатою 12% річних, про що надав розписку. У зв`язку з порушення відповідачем договірних зобов`язань по поверненню грошових коштів, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову суму, з урахуванням збільшення позовних вимог за заявою від 28.11.2019 Вх.№10498/19, у розмірі 436531,31 доларів США, з яких: 350000,00 доларів США основного боргу та 86531,51 доларів США відсотків відповідно до договору. Також просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати в розмірі 9605,00 грн судового збору та 100000,00 грн витрат на правову допомогу.

Рух справи в суді. Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області Манжос Н.В. від 13.11.2019 справа була прийнята до провадження за правилами загального позовного провадження.

Заявою від 28.11.2019 Вх.№10498/19 ОСОБА_1 було збільшено позовні вимоги.

03.12.2019 ОСОБА_2 у справі було подано апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження у справі в частині підсудності справи Кілійському районному суду Одеської області. Провадження за вказаною апеляційною скаргою закрито.

10.03.2020 ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву у якій зазначив, що жодних грошових коштів від ОСОБА_1 він не отримував та звертають увагу суду на ту обставину, що ОСОБА_1 не могла мати кошти в розмірі 350000,00 дол. США. У зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ..

12.03.2020 представником ОСОБА_2 адвокатом Бочеваром М.П. подано зустрічний позов про визнання недійсним договору позики від 17.11.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на суму 350000,00 грн. Зустрічна позовна заява ґрунтується на тому, що ОСОБА_2 жодних грошових коштів не отримував та з наданої копії розписки ОСОБА_2 не може однозначно зазначити, чи складалася ним така розписка.

Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області Балана М.В. від 05.05.2021 справа була прийнята до провадження за правилами загального позовного провадження у зв`язку зі звільненням посади судді ОСОБА_3 ..

Ухвалою від 14.05.2021 прийнято до спільного розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики.

Ухвалою від 09.06.2021 витребувано з Північного управління у м. Одесі Головного управління державної податкової служби в Одеській області інформацію (довідки, листи, податкові декларації) щодо доходу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 за період з 20.03.2006 по 21.02.2018.

Ухвалою від 30.09.2022 витребувано та зобов`язано надати в наступне підготовче судове засідання по справі, яке призначено на 10-ту годину 00 хвилин 26.10.2022, ОСОБА_1 оригінал розписки від 17 листопада 2017 року про отримання ОСОБА_2 грошових коштів в іноземній валюті у розмірі 350 000,00 доларів США.

14.11.2022 ухвалою суду по справі закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

22.05.2023 представником ОСОБА_1 адвокатом Багно В.С. подано зачву про збільшення позовних вимог, яка ухвалою суду від 23.05.2023 повернути заявнику.

Ухвалою від 23.05.2023 визнано явку в судове засідання ОСОБА_1 обов`язковою для дачі нею особистих пояснень по суті позову.

25.05.2023 представником ОСОБА_2 адвокатом Бочеваром М.П. подано заяву про відвід судді Балана М.В..

13.06.2023 ОСОБА_1 подано письмові пояснення у яких підтвердила обставини, викладені нею у позові, вважає їх законними, обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами.

Ухвалою від 18.07.2023 у заявленому відводі судді відмовлено, заявлено та задоволено самовідвід судді Кілійського районного суду Одеської області Балана М.В. від участі в розгляді справи № 502/2204/19 за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики.

Справу протоколом повторного автоматизованого розподілу від 24.07.2023 розподілено судді Березнікову О.В. та ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області 26.07.2023 справа була прийнята до провадження з повторним проведенням підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 15.08.2023 провадження по цивільній справі № 502/2204/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики зупинено до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.

23.02.2024 відповідною ухвалою провадження по вказаній цивільній справі поновлено.

Представником ОСОБА_2 адвокатом Бочеваром М.П. подано клопотання про виклик та допит свідків та клопотання про проведення судової авторознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 29.04.2024 по справі закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті, у призначене судове засідання викликано свідків, зазначених представником ОСОБА_2 адвокатом Бочеваром М.П. у клопотанні, які в судове засідання не з`явилися.

05.11.2024 у справі проведено судове засідання та проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Представник позивача за первісним позовом адвокат Багно В.С. у судовому засіданні просив позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні, яке було проведено 25.09.2024, ОСОБА_2 дав пояснення, а саме що розписку від 17.11.2017 писав він та дійсно отримував грошові кошти, проте він їх не рахував.

Представник відповідача за первісним позовом адвокат Бочевар М.П. у судовому засіданні проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечував, просив задовольнити зустрічний позов. Також просив перенести судове засідання у зв`язку з неявкою ОСОБА_2 у зв`язку з хворобою, про що надано клопотання.

Щодо неявки 05.11.2024 у судове засідання ОСОБА_2 та можливості розгляду справи за його відсутності суд зауважує, що 25.09.2024 у судовому засіданні було заслухано ОСОБА_2 та вказане судове засідання було відкладено для підготовки до судових дебатів на 25.10.2024. Судове засідання, яке було призначене на 25.10.2024, було перенесено у зв`язку з клопотанням представника ОСОБА_2 у зв`язку з хворобою останнього, судове засідання відкладено на 05.11.2024. У зазначений день представник ОСОБА_2 також подав клопотання про перенесення слухання справи у зв`язку з хворобою останнього.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 було заслухано та у судовому засіданні його інтереси представляв його представник адвокат Бочевар М.П., повторної неявки у судове засідання ОСОБА_2 у призначений час, керуючись ч.3 ст. 223 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

05.11.2024 у справі проведено судове засідання за участі представника позивача за первісним позовом адвоката Багна В.С. та представника відповідача за первісним позовом адвоката Бочевара М.П. та проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд, заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані докази, приходить до наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

17 листопада 2017 року між сторонами укладено договір позики, оформлений в якості розписки, відповідно до якої ОСОБА_2 отримав (взяв) у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 350000,00 доларів США під 15 в місяць 12% річних, та зобов`язався їх повернути до 01 травня 2018 року, з можливістю достроково повернути. (Т-1, а.с. 7)

Отже грошове зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 вбачається із зазначеної розписки, яка підписана ОСОБА_2 , що відповідає вимогам простої письмової форми, якою оформлена укладена між сторонами угода згідно ст. 207 та ч. 2 ст. 1047 ЦК України, та не заперечується самим відповідачем, відповідно до наданих ним пояснень у судовому засіданні 25.09.2024 (Т-2, а.с. 153-158).

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення боргу за укладеною розпискою суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

У постанові Верховного Суду від 18.07.2018 у справі №143/280/17, провадження №61-33033св18, додатково звернуто увагу судів на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки у позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18).

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Законом України «Про валюту і валютні операції», а також Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93) (чинний на момент укладання договору позики), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (чинний на момент укладання договору позики).

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та від 11 вересня 2024 року у справі №500/5194/16 (Провадження № 14-81цс24).

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Отже, у цій справі встановлено та підтверджено належними доказами, зокрема представленням у судовому засідання 25.09.2024 оригіналу розписки, що ОСОБА_2 , для підтвердження отримання ним 350000,00 доларів США, в дійсності надавалася власноручно написана розписка з поверненням зазначених коштів до 01.05.2018. ОСОБА_2 вказані договірні зобов`язання не виконав, отримані кошти не повернув, про що свідчить наявність у ОСОБА_1 розписки, а тому, за вимогою останньої, суд вважає необхідним стягнути на його користь суму неповернутих грошових коштів переданих за розпискою від 17.11.2017 у розмірі 350000,00 доларів США (триста п`ятдесят тисяч доларів США), що відповідатиме вимогам статті 1046 ЦК України і статті 533 ЦК України.

Щодо позовних вимог про стягнення передбачених договором відсотків, а саме 12% річних.

ОСОБА_1 при подачі позову, а згодом і заяви про збільшення позовних вимог відносно нарахованих відсотків відповідно до розписки, було розраховано відсотки за наданими грошовими коштами (12% річних) у розмірі 86531,51 доларів США за період з 18.11.2017 до 10.12.2019 за формулою 350000*12%*752 днів у періоді/365/100.

Суд частково не погоджується з вказаним розрахунком, а саме в частині періоду нарахування відсотків, у зв`язку з наступним.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Згідно з приписами частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили, що позика та нараховані проценти повинні бути повернуті позичальником до 01.05.2018.

Тобто, починаючи з 02.05.2018 ОСОБА_2 мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказане свідчить, що позикодавець не вправі нараховувати проценти за користування позикою після закінчення строку повернення позики, а саме після 01 травня 2018 року. У такому разі права та інтереси позикодавця забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення передбачених договором відсотків, а саме 12% річних, підлягають частковому задоволенню та розраховуються відповідно до вищевикладеного обґрунтування, а саме за період з 17.11.2017 (день надання позики) по 01.05.2018 (день повернення позики та передбачених договором платежів). У такому разі стягненню підлягають відсотки у розмірі 18986,00 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят шість) доларів США відповідно до наведеної вище формули.

Щодо вимог за зустрічним позовом.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При розгляди вимог ОСОБА_2 за зустрічним позовом його представником заявлялося клопотання про виклик в судове засідання свідків та проведення судової авторознавчої експертизи.

Судом викликалися для допиту в якості свідків особи, зазначені у клопотанні, проте останні в судове засідання не з`явилися. Проте, у судовому засіданні, проведеному 25.09.2024 ОСОБА_2 надав суду пояснення, що він таки писав розписку від 17.11.2017 та брав грошові кошти, проте їх суму він не знав, оскільки були передані йому у чорному мішку та він їх не рахував.

Із наведеного суд зауважує, що враховуючи визнання ОСОБА_2 факту надання ОСОБА_1 згаданої розписки та отримання ним відповідної суми коштів, судом у подальшому не розглядалося питання повторного виклику свідків та призначення у справі зазначеної експертизи, враховуючи наведені у клопотанні питання, які необхідно було поставити експертам, у зв`язку з недоцільністю.

Отже, враховуючи те, що представником ОСОБА_2 адвокатом Бочеваром М.П. у зустрічному позові заперечувався факт передання ОСОБА_2 грошових коштів та останнім нібито не може бути однозначно стверджено наявність наданої ним розписки від 17.11.2017, проте зазначені твердження спростовується достатніми доказами, які містяться в матеріалах справи та були надані під час слухання справи, а також встановленими обставинами у справі під час слухання в судових засіданнях, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Щодо вимог ОСОБА_1 стосовно витрат на правову допомогу.

У позові ОСОБА_1 просила також стягнути з ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 100000,00 грн., про що зрорблено попередній орієнтовний розрахунок судових витрат у позові.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як зазначено в ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Зважаючи на те, що а ні ОСОБА_1 , а ні її представником адвокатом Багно В.С., в ході розгляду справи не було подано договорів про надання правничої допомоги, відповідно до умов яких передбачався розмір витрат на правничу допомогу адвоката, а також не були надані відповідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підстави для розподілу вказаних витрат між сторонами та їх стягнення у суду відсутні.

Отже, враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню та з ОСОБА_2 слід стягнути суму боргу в розмірі 350000,00 доларів США (триста п`ятдесят тисяч) та 18986,00 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят шість) доларів США відсотків, а також витрати на сплату судового збору, таким чином частково задовольнивши позов. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики слід відмовити.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 350000,00 (триста п`ятдесят тисяч) доларів США заборгованості за договором позики та 18986,00 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят шість) доларів США відсотків, а всього стягнути 368986,00 (триста шістдесят вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят шість) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , сплачений судовий збір в розмірі 9605,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.11.2024.

Суддя О.В. Березніков