Провадження №: 2/336/2112/2024
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 жовтня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Звєздової Н.С.,
при секретарі судового засідання Іванченко О.С.,
за участі сторін: позивачки ОСОБА_1 ,
представника адвоката Серебрянникова Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Відділ по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, Відділ по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, про визначення місця проживання дитини, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з собою.
Позовна заява обґрунтована тим, що 20 вересня 2019 року між позивачкою ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син - ОСОБА_3 . 23 квітня 2021 року рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя (№ 336/1896/21) шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Шевченківського районного суд м. Запоріжжя від 10.03.2021 з відповідача стягнуті аліменти на утриманні сина. Після розлучення відповідач ОСОБА_2 не надавав матеріальну допомогу на утримання дитини і не брав участі у його вихованні, останнім часом перестав виходити на зв`язок. Від спільних знайомих позивачка дізналася, що в останній час відповідач ніде не працює. 21 квітня 2023 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на « ОСОБА_6 ». Окрім того, позивачка змінила адресу місця реєстрації. Позивачка працює старшим судовим експертом відділу досліджень матеріалів, речовин і виробів, сектору фізико-хімічних досліджень Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, має самостійний дохід і постійне місце проживання, а тому може створити необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. Спиртними напоями позивачка не зловживає, наркотичних засобів не вживає, за місцем роботи і проживання характеризуюся позитивно, добре відноситься до дітей. Відповідач ніде не працює, не має самостійного доходу, не займається вихованням дитини та не надає матеріальну допомоги. За таких умов, позивачка вважає, що їх спільній дитині буде краще з нею, оскільки дитина фактично перебуває на повному її утриманні та утриманні її чоловіка. Відповідач не приймає жодної участі у вихованні та духовному розвитку дитини, не займається його здоров`ям та зовсім не цікавиться процесом життя дитини, що підтверджується відповідними листом від закладу охорони здоров`я. Окрім того, відповідач не надає дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини, а самостійно зареєструвати дитину без згоди батька позивачка не має можливості, що підтверджується відмовою на заяву № 91-1/04-21 від 08.08.2023 про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини. У зв`язку із вище викладеними, позивачка вимушена була звернутися до суду з відповідним позовом.
Ухвалою суду від 09.05.2024 відкрито провадження по справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
03.06.2024 від представника позивачки адвоката Серебрянникова Д.В. надійшли додаткові пояснення. (а.с. 53-55)
Ухвалою суду від. 04.06.2024 замість Служби (управління) у справах дітей відділу по Шевченківському району Запорізької міської ради в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову залучено районну адміністрацію Запорізької міської ради по Шевченківському району як Органу опіки та піклування; замість Служби (управління) у справах дітей відділу по Олександрівському району Запорізької міської ради в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову залучено районну адміністрацію Запорізької міської ради по Олександрівському району як Органу опіки та піклування.
Ухвалою суду від 24.07.2024 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
02.09.2024 на адресу суду надійшов висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району як Органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, ОСОБА_1 . (а.с.157-159)
В судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позовну заяву з мотивів, викладених у ній.
В судовому засіданні заявниця позовну заяву підтримала повністю, просила суд її задовольнити, зазначивши, що для малолітнього сина створені всі належні умови для його проживання за адресою АДРЕСА_1 . Просила суд визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю - ОСОБА_1 .
Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як Органу опіки та піклування, суду повідомила, що надати висновок не має можливості, оскільки встановити місце знаходження відповідача ОСОБА_2 не виявилось можливим.
Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району як Органу опіки та піклування, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.
В судовому засіданні, в якості свідка, була допитана ОСОБА_7 , яка є близькою подругою позивачки, яка пояснила суду, що з позивачкою знайома з 2012 року. Вона є хрещеною мамою малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Останній раз бачила відповідача ОСОБА_8 ще за рік до початку повномасштабного вторгнення рф. Знає, що за час війни він жодного разу не телефонував позивачці та не цікавився їх спільним сином. Знає, що жодної фінансової допомоги він не надає, не телефонує, не піклується про дитину, не займається її розвитком. Все це робить позивачка. В квартирі, де наразі проживає позивачка, для дитини створені всі належні умови для проживання та розвитку: є окрема кімната, багато іграшок, достатньо одягу. Психологічний стан дитини хороший, дитина йде на контакт, ходить у дитячий садок, позивачка займається його розвитком. Вважає, що малолітній ОСОБА_9 повинен проживати з позивачкою.
В судовому засіданні, в якості свідка, була допитана ОСОБА_10 , яка є подругою та колегою позивачки, яка пояснила суду, що знає позивачку 8 років. Знає, що після одруження відповідач ображав позивачку, в сім`ї відбувались сварки. Після розлучення відповідач не проявляв до спільної дитини з позивачкою турботи та уваги, не допомагає фінансово, не турбується про дитину. У квартирі, де проживає позивачка з її чоловіком та спільною дитиною відповідачем, створені гідні умови для проживання та розвитку дитини: є окрема кімната, в якій є все необхідне для дитини, про дитину піклується новий чоловік позивачки. В сім`ї доброзичлива атмосфера. Відповідача свідка не знає. Дитина сприймає нового чоловіка позивачки як батька, у них добрі стосунки.
В судовому засіданні, в якості свідка, був допитаний ОСОБА_11 , який пояснив суду, що позивачка є його невісткою, що він відноситься до її сина ОСОБА_9 як до рідного онука, а він називає його «дідом». Свідок часто спілкується з позивачкою та дитиною, майже кожні вихідні проводять разом. Рідного батька дитини, відповідача по справі, свідок не знає, коли останній раз відповідач бачився з дитиною, свідку не відомо. В квартирі, де мешкає сім`я позивачки, створені найкращі умови для дитини: наявна окрема кімната, в якій знаходиться багато іграшок, необхідні речі для розвитку дитини, та люблячі батьки. Вважає, що дитина повинна мешкати лише з матір`ю.
В судовому засіданні, в якості свідка, був допитаний ОСОБА_5 , який є чоловіком позивачки, який пояснив суду, що сина позивачки ОСОБА_9 виховує як рідного з часу, коли дитині виповнилось півтора року. Малолітній ОСОБА_9 називає його «татом». Відносини у них чудові, дитина спокійна, жодних проблем між ними немає. У квартирі, в якій проживає їх сім`я, а саме позивачка, свідок та малолітній ОСОБА_9 , для дитини є окрема кімната та всі необхідні для нього речі. Відповідача по справі свідок жодного разу не бачив, з ним не спілкувався. Про дитину відповідач зовсім не піклується, сином не цікавиться взагалі.
Відповідач ОСОБА_2 , згідно ст.128 ЦПК України, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи без його участі та заперечення не надав.
Сторони не заперечували щодо винесення судом заочного рішення.
Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення учасників справи, здійснивши допит свідків, з`ясувавши обставини по справі та перевіривши їх наявними доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносин.
У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Обраним позивачем предметом спору у даній справі і способом захисту права, передбаченим ст. 16 ЦК України, є визначення місця проживання дитини.
Частиною 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Рішення суду повинно бути мотивованим і обґрунтованим, і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

За положеннями ст. 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою дитиною вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 160, ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За правилами ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

При вирішенні спору про місце проживання дитини, суд повинен виходити з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини та приймати до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 та ч. 3 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Так, в ході судового розгляду даної справи встановлено наступне.

20.09.2019 між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного у м. Запоріжжя відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у запорізькій області, актовий запис № 712. (а.с. 17)

27.03.2020 у сторін народилась спільна дитина - син ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про народження дитини. (а.с. 15).

23.04.2021 рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя шлюб було розірвано. (а.с. 18)

10.03.2021 рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_12 , аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_12 , аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) але не менше одного прожиткового мінімуму для особи відповідної категорії, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років. (а.с.19-21)

Постановами державного виконавця ВП №65250269 від 26.04.2024 та ВП №65250570 від 11.05.2024, відкрито виконавчі провадження щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки, згідно вище вказаного рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя. (а.с.23-27)

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом №336/450/21 від 12.04.2021, відповідач має заборгованість у сумі 135 680,25 грн. (а.с.11-13)

21.04.2023 позивачка уклала шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , та змінила прізвище на « ОСОБА_6 ». (а.с.16)

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади позивачка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.10)

Згідно довідки від 27.12.2023, малолітній ОСОБА_13 перебуває на обліку у лікаря-невролога. До лікаря звертається виключного його матір ОСОБА_14 (а.с.82)

Згідно довідок від 27.12.2023 та 12.12.2023 малолітній ОСОБА_13 відвідує дошкільні заклади. Батько ОСОБА_2 не цікавиться навчанням дитини, до закладу не звертався (а.с.83-84)

02.05.2024 за заявою позивачки були внесені відомості до ЄРДР за №000244 від 02.05.2024 за ч.1 ст. 164 КК України щодо несплати відповідачем аліментів (а.с. 66)

Згідно постанови Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 09.12.2020 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. (а.с.69-70, 71)

Згідно постанови Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07.05.2024 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ч.3 ст. 126 та ч.1 ст. 130 КУпАП. (а.с.72-75)

Згідно Висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 . (а.с.79-81) Позивачкою створені належні матеріально-побутові умови для проживання та розвитку малолітньої дитини, а також для забезпечення її потреб.

Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як органу опіки та піклування, суду повідомила, що надати висновок не має можливості, оскільки встановити місце знаходження відповідача ОСОБА_2 не виявилось можливим.

Таким чином, слуханням справи не встановлено обставин, які б згідно положень ч.2 та ч.3 ст.161 СК України унеможливлювали передачу дитини для проживання з позивачкою.

Згідно положень ст. 3 Міжнародної Конвенції про права дітей 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною та набрала чинності 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На підставі встановлених судом обставин, враховуючи принципи, за якими суд при визначенні місця проживання дитини повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини, суд прийшов до переконання, що малолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , буде якнайкраще проживати разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 , оскільки при вирішенні наявного спору судом було встановлено такі обставини, які свідчать про створення належних та гідних умов матір`ю малолітнього ОСОБА_9 . Жодних доказів, які б свідчили про недбале або жорстоке ставлення матері до дитини, негативний вплив на його особистість, немає, відзив на позов від батька дитини до суду не надійшов. За умови проживання дитини з матір`ю, батько малолітнього має достатньо можливостей, впливати на виховання сина і формування його особистості, на гармонічний розвиток його здібностей і талантів.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У сукупності наведеного, аналізуючи докази, зібрані у справі, суд, виходячи включно із рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання та виховання дитини, закріплених у нормах національного законодавства, зазначених вище, та в інтересах самої дитини, приходить до висновку, що оскільки малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розлучення сторін по справі проживає разом з матір`ю, батько дитини має можливість приймати участь у вихованні сина в рівній мірі з матір`ю дитини, при цьому матір відповідно має всі умови для проживання та виховання дитини, достатній фінансовий стан для утримання дитини, забезпечення лікування, тому дитину слід залишити проживати з матір`ю, що буде повністю відповідати правам та інтересам дитини, яка має повне право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити та визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з ним, турботі відносно нього та участі у вихованні сина і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

В силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись, ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4, ст.ст. 12, 13, 16, 77, 81, 82, 141, 211, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 6, 7, 8, 16, 141, 150, 155, 157,160-161, ст.ст. 180 - 181 СК України, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд, -

В И Р I Ш И В :

Позовну заяву - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_2 ; місце проживання (згідно позову): АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_4 .

Треті особи:

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як Органу опіки та піклування (, місцезнаходження: 69068, м. Запоріжжя, пр-т. Моторобудівників, буд.34, Ел.пошта: );

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району як Органу опіки та піклування (, місцезнаходження: 69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд.26, Ел.пошта: ).

Суддя: Н.С. Звєздова