ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/590/24Головуючий у 1-й інстанції Мельник А.В.
Провадження № 22-ц/817/853/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

розглянувши у письмовому провадженні, без виклику сторін, цивільну справу № 606/590/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Жеребецька Ірина Орестівна, на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 03 липня 2024 року, ухваленого суддею Мельник А.В., повний текст якого складено 03 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

у липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що син сторін проживає із нею, вона несе витрати на його утримання, а відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку по утриманню їхньої неповнолітньої дитини.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 03 липня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/5 (однієї п`ятої) частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 березня 2024 року, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок на користь держави.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Жеребецька І.О., просить змінити рішення Теребовлянського районного суду від 03 липня 2024 року, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення наступним чином: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 березня 2024 року, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що рішення прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вказує на те, що відповідач є працездатним, отримує дохід, у нього відсутні на утриманні непрацездатні особи, тому у суду не було підстав для часткового задоволення її вимог та стягнення аліментів в розмірі 1/5 частини. Посилається на те, що саме відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує свої заперечення та неможливість сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Доказів свого майнового чи сімейного стану, перебування на його утриманні непрацездатних осіб відповідачем не подано.

Окрім того, суд у мотивувальній частині рішення зазначив, що відповідач перебуває на службі у складі Збройних Сил України та отримує значний дохід, однак докази отримання відповідачем доходів суду в матеріалах справи відсутні.

З цих підстав вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується лише на припущеннях.

Також просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь вартість понесених витрат на правову допомогу у розмірі 4500 грн.

Відзив у визначений судом термін не надійшов.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи про стягнення аліментів.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється згідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів в сумі 1/5 частини усіх видів заробітку, суд першої інстанції виходив з того, що платник аліментів за віком є працездатним, перебуває на службі у складі Збройних сил України та отримує постійний дохід, також відсутні дані про інших утриманців та докази про розміри доходів позивача та відповідача .

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16.01.2020.

Під час даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яке видане Теребовлянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 06.05.2016, актовий запис № 93.

Відповідно до копії довідки №110 від 18.03.2024, виданої виконавчим комітетом Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_1 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , склад сім`ї: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з копією довідки військової частини НОМЕР_2 № 625 від 20.06.2022 солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 23 лютого 2022 року по теперішній час (а.с.56).

Частиною другою статті 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями статті 141 Сімейного Кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтями 180, 181 СК України, передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до діючих норм законодавства батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до положень статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з частиною першої статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» встановлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Вказаний розмір є мінімальною межею. Максимальна межа не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів, що становить 31960 грн, тому розмір утримання залежить від доходів та матеріального становища батьків.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Матеріалами справи підтверджено, що дитина сторін проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач працездатного віку, має постійний дохід, оскільки перебуває на службі у складі ЗСУ і доказів того, що на його утриманні перебувають інші особи суду не надав.

Крім цього, відповідач у відзиві на позов підтвердив, що перебуває на військовій службі у складі Збройних сил України у військовій частині, яка виконує бойові завдання у зоні бойових дій і бере безпосередню участь у бойових діях та у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ, в зв`язку з чим отримує грошове забезпечення у значному розмірі та зазначив, що згідний оплачувати 1/6 частину усіх видів його заробітку.

Разом з цим позивачкою суду не надано доказів щодо її доходу.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції врахував вимоги статті 182 СК України, вік дитини, рівність обов`язку батьків щодо утримання неповнолітньої дитини і дійшов правильного висновку про необхідність стягнення із відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Викладені в апеляційній скарзі твердження позивачки про те, що відповідач є працездатним, отримує дохід, у нього відсутні на утриманні непрацездатні особи, тому у суду не було підстав для зменшення розміру аліментів до 1/5 частини всіх видів його заробітку, колегія суддів відхиляє, оскільки судом при визначенні розміру аліментів враховано вказані обставини, а також те, що середньомісячний дохід військовослужбовця в середньому складає не менше 20000 грн, а якщо військовослужбовець служить у військовій частині, яка виконує бойові завдання у зоні бойових дій і бере безпосередню участь у бойових діях та у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ, його дохід є значно вищим, тому визначений судом розмір аліментів відповідає встановленому законом рекомендованому мінімальному розміру аліментів на одну дитину і більше.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження потреби дитини у її забезпеченні у розмірі 1/4 частини усіх доходів.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 4500 грн колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, рішення суду першої інстанції залишено без змін, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом апеляційної скарги немає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги віднести на рахунок держави, оскільки відповідно до п.п. 3 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях позивачі у справах про стягнення аліментів звільняються.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381-384, 389 ЦПК України апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Жеребецька Ірина Орестівна, залишити без задоволення.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 03 липня 2024 року залишити без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги віднести на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома