Справа № 296/5149/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"28" травня 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь борг за договором позики від 26.06.2017 року в розмірі 18706 доларів США, з яких: 10000 доларів США основний борг; 7200 доларів США відсотки, 1506 доларів США 3% річних; та борг за договором позики від 26.06.2017 року в розмірі 2927 доларів США з яких: 1500 доларів США основний борг; 1230 доларів США відсотки, 197 доларів США 3% річних; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.06.2017 відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 уклали два договори позики. Відповідно до умов вказаних договорів позики позичальник ОСОБА_2 отримав від позикодавця ОСОБА_1 , а позикодавець - Кобилинський передав у власність позичальника ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1500 доларів США 00 центів та 10000 доларів США 00 центів. На підтвердження отриманих у борг грошових коштів від ОСОБА_1 в сумі 1500 доларів США з відсотковою ставкою 2% у місяць, відповідач 26 червня 2017 видав розписку, яка складена ним власноручно, зобов`язавшись повернути позику до 31 грудня 2020 року, а також на підтвердження отриманих у борг грошових коштів від ОСОБА_1 в сумі 10000 доларів США з відсотковою ставкою 2% у місяць, відповідач 26 червня 2017 видав розписку, яка складена ним власноручно, зобов`язавшись повернути позику до 26 червня 2020 року. Відповідач свої зобов`язання вказані в боргових розписках не виконав. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом про захист свого порушеного права з метою стягнення боргу з відповідача.

Ухвалою від 28.06.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 07.11.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

Представник позивача адвокат Вірьовкін О.І. в судовому засіданні 07.11.2023 року заявлені позовні вимоги підтрмав та просив задовольнити, а також просив долучити до матеріалів справи оригінали розписок від 26.06.2027 року. В дане судове засідання подав до суду заяву в якій просить суд розглянути справу без участі позивача, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує щодо заочного ухвалення рішення (а.с. 65).

Від відповідача відзив на позов до суду не надходив, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Крім того, відповідача повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

У призначені судові засідання 06.09.2023, 07.11.2023, 25.01.2024, 20.03.2024, 18.04.2024 та 28.05.2024 відповідач не з`явився, причини неявки суду не відомі.

Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідач належним чином повідомлений про порядок розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Як встановлено, ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторони.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 26.06.2017 ОСОБА_2 взяв у позику у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1500 доларів США з відсотковою ставкою 2% у місяць, що підтверджується розпискою від 26.06.2017 року. Оригінал розписки надано суду та долучено до матеріалів справи (а.с.40).

У розписці відповідач зобов`язався повернути 1500 доларів США до 31 грудня 2020 року.

Проте, у визначений в договорі строк відповідач позику позивачу не повернув.

Також 26.06.2017 ОСОБА_2 взяв у позику у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10000 доларів США з відсотковою ставкою 2% у місяць, що підтверджується розпискою від 26.06.2017 року. Оригінал розписки надано суду та долучено до матеріалів справи (а.с.41).

У розписці відповідач зобов`язався повернути 10000 доларів США до 26 червня 2020 року.

Проте, у визначений в договорі строк відповідач позику позивачу не повернув.

Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе боргових зобов`язань.

Згідно ч.2 ст.509, ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ч.1 та ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Отже нормами права регламентовано, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Таким чином, наявність оригіналу розписки у позикодавця згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Великої палати Верховний Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464-3790/16-ц за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно зі статтею 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Згідно зі статтею 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Таким чином, станом на момент подачі цього позову відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за вказаними договорами позики не виконав, у встановлені строки борг не повернув та не сплатив відсотки за користування позикою. Заборгованість відповідно ОСОБА_2 становить:

1) 2730,00 доларів США, з яких : 1500,00 доларів США - сума основного боргу та 1230,00 доларів США - нарахованих відсотків за період користування позикою (з розрахунку 2% на місяць відповідно до умов договору);

2) 17200,00 доларів США, з яких: 10000,00 доларів США - сума боргу та 7200,00 доларів США - нарахованих відсотків за період користування позикою (з розрахунку 2% на місяць відповідно до умов договору).

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що на відміну від процентів за правомірне користування грошовими коштами, які передбачені для договорів позики у ст.1048 ЦК України, проценти визначені у ст.625 ЦК України нараховуються у разі неправомірного користування грошовими коштами, в тому числі у разі прострочення грошового зобов`язання із повернення всієї суми позики.

У розглядуваному випадку, відповідач правомірно використовував чужі грошові кошти в розмірі 1500 доларів США 00 центів за договором позики від 26.06.2017 року до 31 грудня 2020 року включно. Лише з 01 січня 2021 року таке користування вважається неправомірним, адже був порушений строк виконання основного зобов`язання.

Крім того, відповідач правомірно використовував чужі грошові кошти в розмірі 10000 доларів США 00 центів за договором позики від 26.06.2017 року до 26 червня 2020 року включно. Лише з 27 червня 2020 року таке користування вважається неправомірним, адже був порушений строк виконання основного зобов`язання.

До цього моменту позивач мав право нараховувати лише відсотки за правомірне використання чужих грошових коштів, як це передбачено ст.1048 ЦК України. З 01 січня 2021 року та з 27 червня 2020, відносини між сторонами трансформувалися із договірних в охоронні, а отже з цього моменту позивач втрачає право нараховувати договірні відсотки, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, але він отримує право нараховувати три проценти річних, які передбачені у ст.625 ЦК України, як за неправомірне користування чужими грошовими коштами.

Таке правозастосування положень ст.625 ЦК України у системному зв`язку з положеннями ст. 1048 ЦК України, відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду, яка наведена у пунктах 90-91 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, пункті 80 постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11.

Із зазначеного слідує, що з відповідача на користь позивача можуть бути стягнуті відсотки передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 01 січня 2021 року та з 27 червня 2020 року.

При цьому, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З наведеного слідує, що позивач вправі нараховувати відповідачу 3% річних, передбачені ст.625 ЦК України, за період з 01 січня 2021 року по 23 лютого 2022 року включно та з 27 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року включно, адже після 24 лютого 2022 року таке нарахування неможливе у зв`язку з введенням на території України воєнного стану.

При цьому таке нарахування можливе саме на суму грошового зобов`язання, яке після настання строку виплати становить 2730,00 доларів США та 17200,00 доларів США відповідно.

Оскільки позивач склав розрахунок цих коштів за період з 01 січня 2021 року по 30 травня 2023 року та розрахунок з 30 червня 2020 року по 30 травня 2023 року, що суперечить п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд здійснює такий розрахунок самостійно.

Розрахунок здійснюється за формулою:

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де

С - сума заборгованості,

Д - кількість днів прострочення.

Отже: 2730,00 доларів США х 3 х 419 : 365 : 100 = 94,02 доларів США.

Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути нараховані за період з 01 січня 2021 року (дата прострочки виконання грошового зобов`язання) по 23 лютого 2022 року 3% річних у розмірі 94,01 доларів США.

Аналогічно за іншим договором позики з відповідача на користь позивача слід стягнути нараховані за період з 27 червня 2020 року (дата прострочки виконання грошового зобов`язання) по 23 лютого 2022 року 3% річних у розмірі 857,39 доларів США.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору, пропорційно задоволеним вимогам, що становить 7726,13 грн. (8004,22 грн. х 772612,17 грн. / 800421,00 грн.). Розрахунок проведено за курсом НБУ 37,00 грн. за 1 долар США.

Керуючись ст. 4,12- 13, 76-81, 89, 133, 141, 211, 247, 258, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 26.06.2017 року у розмірі 2824,02 доларів США, з яких: 1500,00 доларів США - основний борг, 1230,00 доларів США відсотки та 94,02 доларів США - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 26.06.2017 року у розмірі 18057,39 доларів США, з яких: 10000,00 доларів США - основний борг, 7200,00 доларів США відсотки та 857,39 доларів США - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 7726,13 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 07.06.2024.