КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є.
Єдиний унікальний номер справи № 755/8011/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4686/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В.,Соколової В.В.

секретар - Олешко Л.Ю.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні місцями загального користування шляхом демонтажу встановлених перегородок і приведення приміщення до попереднього стану та звільнення від особистих речей.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідившиматеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позову зазначала, що позивачка є власницею квартири АДРЕСА_1 . Відповідачка ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 .

Відповідачкою ОСОБА_1 самовільно розташовано речі, шафи та перегородки у коридорі, який є сумісною власністю мешканців багатоквартирного будинку, що обмежує права позивачки на вільне використання місць загального користування, створюючи реально існуючу небезпеку займання багатоповерхового житлового будинку.

Так, 02 та 15 грудня 2020 року позивачка зверталася до начальника Дніпровського районного управління Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій України у м. Києві із заявою про вжиття заходів щодо перевірки 19-го поверху будинку АДРЕСА_4 на стан протипожежної безпеки.

Дніпровське районне управління Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій України у м. Києві, 14 грудня 2020 року, повідомило позивачку, що за результатами перевірки інформації, вказаної у її зверненні, встановлено, що на 19 поверсі будинку АДРЕСА_4 загальні коридори та балкон повітряної зони захаращені різними горючими речами, в коридорі влаштовані вбудовані шафи, де зберігаються горючі матеріали, двері в коридорі, що ведуть до зовнішньої повітряної зони відкриваються не в напрямку виходу.

До ТОВ «Новобудова», як балансоутримувача вказаного житлового будинку, було направлено інформацію щодо вжиття заходів з приведення до належного протипожежного стані шляхів евакуації у житловому будинку.

Згідно листа Дніпровського районного управління Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій України у м. Києві від 04 січня 2021 року за результатами позапланової перевірки приміщень житлового будинку АДРЕСА_4 виявлено порушення вимог законодавства у сфері пожежної безпеки, вказані у зверненні позивача. Начальника ТОВ «Новобудова» було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 175 КУпАП.

Згідно Висновку експерта ФОП « ОСОБА_3 » за результатами обстеження «Визначення технічного стану несучих конструкцій та інженерних мереж (в тому числі протипожежної безпеки) зон загального користування 19-го поверху житлової будівлі на АДРЕСА_4 з розробкою рекомендацій щодо можливості подальшої безпечної експлуатації», проведеним 01 грудня 2020 року обстеженням встановлено, що на зоні загального користування 19-го поверху розташовані самовільно встановлені двері, що перешоджають роботі системи домовидалення; замкнена перегородка, що встановлена самовільно; місце зберігання автомобільних шин; розташування шаф та комірок з легкозаймистих матеріалів.

У зв`язку з чим позивачка просилаусунути перешкоди у користуванні коридором загального користування, що знаходиться на 19 поверсі між квартирами АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_4 шляхом зобов`язання відповідачкиОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 : демонтувати за власний рахунок самовільно встановлені перегородки, що відділяють вхід до квартир АДРЕСА_2 і АДРЕСА_5 та приведення приміщення до попереднього стану; демонтувати за власний рахунок перегородки, які самовільно встановлені в тамбурі на шляху евакуації для квартир АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 , який використовується для комори, та приведення приміщення до попереднього стану; звільнити коридор на 19 поверсі між квартирами АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_4 від самовільно встановлених шаф.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2023 року позов задоволеночастково.

Зобов'язано усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні коридором загального користування, що знаходиться на 19 поверсі між квартирами АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 шляхом зобов`язання відповідачки ОСОБА_1 :

- демонтувати за власний рахунок самовільно встановлені перегородки, що відділяють вхід до квартир АДРЕСА_2 і АДРЕСА_5 та приведення приміщення до попереднього стану;

- демонтувати за власний рахунок перегородки, які самовільно встановлені в тамбурі на шляху евакуації для квартир АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 , який використовується для комори, та приведення приміщення до попереднього стану;

- звільнити коридор на 19 поверсі між квартирами АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 від самовільно встановлених шаф.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , витрати зі сплати судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачка подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі вказує, що в порушення норм чинного законодавства ОСОБА_2 не було надано жодного належного, допустимого та достатнього доказу, що може підтвердити факт порушення, невизнання або оспорення відповідачкою цивільного права позивачки.

Зазначає, що ОСОБА_2 має безперешкодний доступ до своєї квартири, тамбурів, що об?єднують як АДРЕСА_5 та АДРЕСА_4 квартири, так і АДРЕСА_1 та 6б квартири, а також до евакуаційних виходів, що розміщені на 19 поверсі в будинку АДРЕСА_4 .

Наголошує, позивачка у своїй позовній заяві не пише, а отже факт можливості вільного доступу до квартири, до тамбурів, та до евакуаційних виходів не спростовується сторонами спору, а отже є таким, що не підлягає доказуванню, в розумінні норм чинного процесуального законодавства.

Більше того, двері, що ведуть до тамбуру, в якому розміщена квартира позивачки відіграють також і захисну функцію від злодіїв та грабіжників, адже захищають від потрапляння всередину невідомих осіб.

Стверджує, що позивачкою не було надано жодного доказу на підтвердження того факту, що відповідачкою її цивільні права були порушені, оспорені або не визнані.

Вважає, що вимоги вказаної позовної заяви прямо стосуються ТОВ «Новобудова» та саме вказана юридична особа є належним відповідачем по справі і саме ТОВ «Новобудова» повинна усувати порушення (у випадку якщо вони наявні), що стосуються утримання будинку, балансоутримувачем якого товариство являється.

Наголошує, що Висновок від 10 грудня 2020 року не міг бути взятим до уваги судом при прийнятті рішення по справі, оскільки вказаний Висновок від 10 грудня 2020 року ґрунтується на припущеннях та на словах жильців 19 поверху та позивачки, підготовлений експертом, який мав прямі договірні відносини із позивачкою, та зміст якого не відповідає положенням ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Новобудова» вказує, що суд першої інстанцій

правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обгрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка зазначає, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з додержанням норм процесуального і матеріального права. Просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 31 жовтня 2024 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи.

В судове засідання 04 листопада 2024 року до Київського апеляційного суду представник ТОВ «Новобудова» - Яценко Т.Ю. не з'явилася, натомість подала клопотання про розгляд справи без участі сторони.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_1 - адвокат Бабенко С.С. в судове засідання не з'явились, подали клопотання про відкладення судового засідання.

Апеляційний суд відхилив вказані клопотання у зв'язку з їх необґрунтованістю та дішов висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 представника - адвоката Бабенко С.С.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що позивачка є власницею квартири АДРЕСА_1 .

Відповідачка ОСОБА_1 є власницею квартир АДРЕСА_2,АДРЕСА_3 .

Згідно плану-схеми 19-го поверху будинку АДРЕСА_4 між квартирами АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_4 розташований коридор загального користування, з якого наявний доступ до балкону загального користування.

Позивачка, 02 та 15 грудня 2020 рок, зверталася до начальника Дніпровського районного управління Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій України у м. Києві із заявою про вжиття заходів щодо перевірки 19-го поверху будинку АДРЕСА_4 на стан протипожежної безпеки (а.с. 13 зв., 14 т. 1).

Дніпровське районне управління Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій України у м. Києві, 14 грудня 2020 року, повідомило позивачку, що за результатами перевірки інформації, вказаної у її зверненні, встановлено, що на 19 поверсі будинку АДРЕСА_4 загальні коридори та балкон повітряної зони захаращені різними горючими речами, в коридорі влаштовані вбудовані шафи, де зберігаються горючі матеріали, двері в коридорі, що ведуть до зовнішнього повітряної зони відкриваються не в напрямку виходу. До Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова», як балансоутримувача вказаного житлового будинку, було направлено інформацію щодо вжиття заходів з приведення до належного протипожежного стані шляхів евакуації у житловому будинку.

Згідно листа Дніпровського районного управління Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій України у м. Києві від 04 січня 2021 року за результатами позапланової перевірки приміщень житлового будинку АДРЕСА_4 виявлено порушення вимог законодавства у сфері пожежної безпеки, вказані у зверненні позивача. Начальника ТОВ «Новобудова» було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 175 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням вказаних норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При цьому використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Крім того, ст. 317 ЦК України визначений зміст права власності - право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Так, у статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Аналогічні положення містяться й у статті 319 ЦК України.

Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов`язки. Це конституційне положення пов`язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що згідно Висновку експерта ФОП « ОСОБА_3 » за результатами обстеження «Визначення технічного стану несучих конструкцій та інженерних мереж (в тому числі пожежної безпеки) зон загального користування 19-го поверху житлової будівлі на АДРЕСА_4 з розробкою рекомендацій щодо можливості подальшої безпечної експлуатації», проведеним 01 грудня 2020 року обстеженням встановлено, що на зоні загального користування 19-го поверху розташовані замовільно зачинене преміщення (евакуаційний шлях); самовільно встановлені двері, що перешоджають роботі системи димовидалення; замкнена перегородка, що встановлена самовільно; місце зберігання автомобільних шин; розташування шаф та комірок з легкозаймистих матеріалів.

Згідно листа-припису ТОВ «Новобудова», адресованого відповідачці ОСОБА_1 від 23 грудня 2020 року, попереджено про невідкладне демонтування двері та перегородку та звільнення місця загального користування від сторонніх речей.

Згідно листа-припису ТОВ «Новобудова» адресованого відповідачці ОСОБА_1 , останній було вручено припис від 29 грудня 2020 року № 310 про усунення порушень вимог законодавства, а саме:демонтування двері та перегородку та звільнення місця загального користування від сторонніх речей.

Згідно листа-припису ТОВ «Новобудова» адресованого відповідачці ОСОБА_1 від 03 жовтня 2023 року, останню попереджено про невідкладне демонтування влаштованих без проектної документації суцільних перегородок з дверними блоками, що відокремлюють вхід до квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_5 та блокують доступ до систем протипожежного захисту на поверсі.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно з ч. 1,2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено що спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Отже, допоміжні (підсобні приміщення якими зокрема є сходові клітки що призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку не підлягають приватизації не можуть бути поділені та виділені власнику квартири у багатоквартирному житловому будинку.

Згідно з додатком «Б» до ДБН В «Будинки і споруди Житлові будинки Основні положення», затверджених наказом Держбуду України від 18 травня 2005 року № 80, підсобні приміщення багатоквартирного житлового будинку - приміщення призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні комори, сміттєзбірні камери, горища підвали шахти тощо).

Відповідно до пункту 1.3 рішення Конституційного суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп у справі № 1-2/2004 питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів улаштування мансард у багатоквартирних будинках на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо вирішується відповідно до законів України які визначають правовий режим власності.

Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2006, передбачено, що до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків (п. 1.4.3 Правил).

Переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається (п. 1.4.3 Правил).

Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачкою самовільно встановлені без наявності дозвільних документів та отримання згоди співвласників багатоквартирного будинку перегородки, що відділяють вхід до квартир АДРЕСА_2 і АДРЕСА_5 , перегородки в тамбурі на шляху евакуації для квартир АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 та шафи.

Відповідачкою не надано належних та допустимих доказів на спростування обставин, викладених у позові, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні порушення прав позивачки відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Новобудова».

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та доведеність вимог ОСОБА_2 про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні місцями загального користування шляхом демонтажу встановлених перегородок і приведення приміщення до попереднього стану та звільнення від особистих речей.

Доводи апеляційної скарги що Висновок від 10 грудня 2020 року не міг бути взятим до уваги судом тому що позивачка та експерт має прямі договірні відносини відхиляються апеляційним судом, оскільки вказаний довод не підтверджений належними доказами та ґрунтується на власних припущеннях відповідачки.

Доводи апеляційної скарги відповідачки не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідачки з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідачкау апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам.

Суд також враховує, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого, звертається увага на те, що виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція), зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2023 року залишенню без змін.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 11 листопада 2024 року.

Головуючий

Судді