П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2024 року м. Київ

Справа №755/19632/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/4558/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Бевзи А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Гаврилової О.В., 08 вересня 2023 року в м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживача, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив зобов`язати ПрАТ «АК «Київводоканал» виключити з обліку по особовому рахунку ОСОБА_1 за квартирою АДРЕСА_1 заборгованість попередніх власників квартири за період до 29 травня 2017 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29 травня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А.

09 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Київводоканал» від імені якого діяв Комунальний центр «Центр комунального сервісу» укладено договір № про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем). Представник позивача зазначає, що з моменту набуття права власності ОСОБА_1 здійснював оплату за надані послуги в повному обсязі. Проте, по особовому рахунку за вищезазначеною квартирою рахується заборгованість, яка набута попередніми власниками, в сумі 3726,15 грн. У серпні 2018 року позивачу надійшло попередження № 8643/8/8/02-18 від 13 серпня 2018 року щодо необхідності погашення заборгованості в сумі 3726,15 грн. У травні 2021 року позивачу надійшло повідомлення № 5354/8/8/02-21 від 28 квітня 2021 року із проектом позовної заяви про стягнення із позивача заборгованості в сумі 3816,70 грн. 16 червня 2021 року позивач через представника звернувся до відповідача із вимогою про виключення з обліку по особовому рахунку по квартирі АДРЕСА_1 заборгованості попередніх власників квартири за період до 29 травня 2017 року. Відповіддю № 3165/18/36/02-21 від 02 липня 2021 року відповідачем підтверджено наявність заборгованості по особовому рахунку, проте вимогу про виключення з обліку по особовому рахунку заборгованості попередніх власників квартири не задоволено. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують права та інтереси позивача як споживача комунальних послуг. Позивач зазначає, що договір купівлі-продажу від 29 травня 2017 року, згідно з яким ОСОБА_1 став власником квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов'язанні). Представник позивача зазначає, що у зв`язку із відсутністю підстав для переведення боргу попереднього власника на ОСОБА_1 вбачаються підстави для виключення з обліку по особовому рахунку ОСОБА_1 за квартирою АДРЕСА_1 заборгованості попередніх власників квартири за період до 29 травня 2017 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживача, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Зобов`язано Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» виключити з обліку по особовому рахунку ОСОБА_1 за квартирою АДРЕСА_1 заборгованість попередніх власників квартири за період до 29 травня 2017 року.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» в дохід держави судовий збір в сумі 908,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 не вчиняв правочинів щодо прийняття боргу з оплати послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення попереднього власника вказаної квартири. На нього не може бути покладено обов`язок зі сплати заборгованості за централізоване постачання холодної води та водовідведення, надані відповідачем попередньому власнику, що нараховані до 29 травня 2017 року, тобто до укладення позивачем договору купівлі-продажу квартири.

Не погодилось із вказаним судовим рішенням ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», представником товариства подано апеляційну скаргу, в якій він вказує на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та за неповного з`ясування обставин справи.

Представник відповідача зазначає, що особовий рахунок, відкритий за адресою АДРЕСА_1 в ПрАТ «АК «Київводоканал», є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача.

В зв`язку з тим, що особовий рахунок відкривається не за особою, а за житловим приміщенням відсутні законні підстави для виключення з особового рахунку позивача суми заборгованості попереднього власника, що виникла до 29 травня 2017 року.

Крім того, постанова від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19, постанова від 14 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 та постанова від 12 жовтня 2022 року у справі №312/44/20 на які посилається суд першої інстанції не може бути застосована до даної ситуації, адже відповідач не покладає на позивача обов`язку зі сплати боргу попереднього власника Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, на споживача покладається обов`язок сплати за фактично отримані послуги. Обліковування на особовому рахунку заборгованості та відображення такої заборгованості у щомісячних платежах не створюють для позивача жодних правових наслідків, адже позивач зобов`язаний сплачувати виключно за фактично отримані послуги.

Таким чином, діями відповідача не порушені права позивача, як споживача. Цими діями позивач не був позбавлений можливості здійснити (реалізувати) свої права споживача повністю або частково, а сама по собі вказівка в особовому рахунку про наявність заборгованості не тягне для позивача негативних наслідків.

Відповідач акцентує увагу на тому, що із зазначених позивачем предмета та підстав позову вбачається, що предметом спору стала правомірність наявної заборгованості за спожите централізоване водопостачання холодної води та централізоване водовідведення. Оскарження дій відповідача щодо нарахування плати за надані послуги є різновидом претензії, що не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту. Доводи зазначені судом у рішенні, можуть бути використані позивачем у разі пред'явлення до нього позову про стягнення суми заборгованості.

На підставі викладеного, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини своєї неявки до суду не повідомили, а тому суд апеляційної інстанції керуючись ч.2 ст.372 ЦПК України вважав за можливе розглянути справу за їх відсутності.

В порядку ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги апеляційним судом встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29 травня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , придбаної у ПАТ «Перший український міжнародний банк». Умовами договору не визначені обов`язки покупця щодо сплати заборгованостей продавця за житлово-комунальні послуги (а.с. 6).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29 травня 2017 року № 88309216, 29 травня 2017 року проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказану квартиру (а.с.7).

09 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Київводоканал», від імені якого діяв Комунальний центр «Центр комунального сервісу», укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) № (а.с.9-12).

Попередженням від 13 серпня 2018 року №8643/8/8/02-18 ПрАТ «АК «Київводоканал» повідомило, що станом на 01 серпня 2018 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 обліковується заборгованість за спожиті послуги з холодного водопостачання та водовідведення у сумі 3726,15 грн. У зв`язку з неналежним виконанням обов`язків по сплаті за послуги холодного водопостачання та водовідведення ПрАТ «АК «Київводоканал» має право на стягнення вказаної заборгованості у судовому порядку (а.с.13).

Листом від 28 квітня 2021 року № 5354/8/8/02-21 «Про направлення до відома позовної заяви» ПрАТ «АК «Київводоканал» направило ОСОБА_1 проект позовної заяви про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги у сумі 3816,70 грн (а.с.14-15).

17 червня 2021 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 звернувся до

ПрАТ «АК «Київводоканал» із вимогою, в якій просив виключити з обліку по особовому рахунку ОСОБА_1 за квартирою АДРЕСА_1 заборгованість попередніх власників квартири за період до 29 травня 2017 року (а.с.16).

У відповідь на вимогу ПрАТ «АК «Київводоканал» листом № 3165/18/36/02-21 від 02 липня 2021 року повідомило, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири за вказаною адресою обліковувалась заборгованість з оплати за послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) попередніх власників квартири в сумі 3614,12 грн. Станом на 01 червня 2021 року по особовому рахунку за вказаною адресою обліковується заборгованість у сумі 3779,85 грн. Вимогу про виключення з обліку по особовому рахунку заборгованості попередніх власників квартири не задоволено (а.с.17).

В силу ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Положеннями ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України визначено, що за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги

Пунктом 1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 176/552/22 (провадження №61-12657св22) наведено наступний правовий висновок, згідно з яким нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними… Проте новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна.

Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19, від 14 вересня 2022 року у справі №201/1807/21, від 12 жовтня 2022 року у справі № 312/44/20.

У постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 також зроблено висновок, що новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19; від 15 жовтня 2020 року у справі №522/19127/18.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19.

Верховний Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 також вказав на те, що якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня

2022 року у справі № 363/1834/17 вказала на те, що задоволення вимоги боржника зобов`язати кредитора перерахувати заборгованість за договором (аналогічно, як і списати якусь її частину, якої стосується спір) може бути способом захисту права боржника на мирне володіння майном. Якщо він не має наміру сплачувати борг, бо не згоден із визначеним кредитором розміром, а кредитор на вимогу боржника суму заборгованості не перераховує та не звертається до суду за її стягненням, то боржник надалі одержуватиме від кредитора вимоги про сплату боргу у розмірі, визначеному кредитором, із яким боржник не погоджується. Це може провокувати останнього помилково, всупереч волі сплатити суму боргу (п. 58).

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 176/552/22 (зазначено, що «з урахуванням фактичних обставин цієї справи, вимога ОСОБА_1 про зобов`язання КП «Жовтоводський водоканал» ДОР» виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_2 за квартирою АДРЕСА_1 заборгованість попередніх власників квартири за період до 12 жовтня 2021 року, є обґрунтованими та відповідають критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення таких вимог відновлює порушені права позивача та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивача перед відповідачами до 12 жовтня 2021 року.

Аналогічний правовий висновок щодо способу судового захисту у подібних справах викладено Верховним Судом у постановах від 01 вересня 2020 року у справі №686/6276/19, від 26 січня 2022 року у справі № 201/11406/20.

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 201/11406/20 вказано, що «оскільки позивач заперечувала проти вимог відповідача щодо наявності заборгованості, які сформульовані у претензіях, а відповідач належним чином не відреагував на звернення позивача та не звернувся з вимогами до попереднього власника квартири, а лише посилався на відсутність механізму списання боргів за спожиті комунальні послуги, вимога ОСОБА_1 про зобов`язання КП «Теплоенерго» ДМР виключити з обліку по її особовому рахунку № НОМЕР_2 заборгованості попередніх власників квартири за період до 04 вересня 2020 року є обґрунтованою та відповідає критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення такої вимоги відновлює порушені права позивача та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивача перед відповідачем».

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст.76 ЦПК України).

З наведених обставин справи вбачається, що звертаючись із позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що він та ОСОБА_2 є співвласниками квартири і з моменту набуття права власності ними здійснюється оплата за надані послуги в повному обсязі. Проте по особовому рахунку за вказаною квартирою рахується заборгованість, яка набута попередніми власниками, в розмірі 3726,15 грн. Відповідач висуває вимоги позивачу щодо необхідності погашення вказаної заборгованості не реагуючи на заперечення останнього щодо відсутності у нього такого обов`язку.

Зміст договору купівлі-продажу квартири від 29 травня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «Перший український міжнародний банк» свідчить про те, що цей договір не містить положень згідно з якими позивач бере на себе обов`язки по сплаті наявної на час укладення договору заборгованості, тобто відсутні застереження про переведення боргу попереднього власника, а також згоди відповідача, як кредитора, на таку заміну.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 та/або інший співвласник ОСОБА_2 не вчиняли правочинів щодо прийняття боргу з оплати послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення попереднього власника вказаної квартири.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, проте новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо він не брав на себе обов`язку з їх сплати.

Враховуючи наведене на позивача не може бути покладено обов`язок зі сплати заборгованості за централізоване постачання холодної води та водовідведення, надані відповідачем попередньому власнику, що нараховані до 29 травня 2017 року, тобто до укладення позивачем договору купівлі-продажу квартири.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що особовий рахунок відкривається не за особою, а за житловим приміщенням, і є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача, а тому відсутні законні підстави для виключення суми заборгованості попереднього власника, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки відповідачем вчинені активні дії щодо пред`явлення вимог щодо погашення наявної заборгованості саме позивачу. Вказані дії відповідача, врахуючи відсутність правових підстав для їх вчинення, є такими, що порушують право позивача, а тому вказане право підлягає захисту у спосіб який відновить порушене право. Визначений позивачем і судом першої інстанції спосіб захисту у вигляді зобов`язання відповідача виключити з обліку по особовому рахунку позивача заборгованість попередніх власників квартири не суперечить вимогам чинного законодавства.

Посилання відповідача на застосування судом першої інстанції правових позицій як нерелевантних також є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції враховані позиції, у правовідносинах щодо визначення обов`язку споживача по оплаті за надані комунальні послуги.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення позову ОСОБА_1 до ПрАТ «АК «Київводоканал», третя особа - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити певні дії.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача ПрАТ «АК «Київводоканал» не знайшли свого підтвердження. Судом першої інстанції надана вірна оцінка доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка. Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що понесені відповідачем ПрАТ «АК «Київводоканал» витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук