КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/572/23
Провадження № 2/488/262/24 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

31.10.2024 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Селіщевої Л.І., розглянувши в порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Павленко Н.М., звернувся до суду із даним позовом до відповідачки ОСОБА_2 , в якому просить визнати нерухоме майно: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,06 га., для ведення садівництва, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер: :02:000:0522), спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,06 га, для ведення садівництва, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер: :02:000:0522).

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 29.11.2014 року. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. На підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05.04.2021 року шлюб було розірвано.

За час шлюбу, а саме 21.04.2016 року, подружжя придбало квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ніка Н.В. за реєстр. № 479.

05.04.2017 року подружжя придбало земельну ділянку, площею 0,06 га, для ведення садівництва, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер: :02:000:0522), за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою Н.В. за реєстр. № 729.

Право власності на спірну квартиру та земельну ділянку за сумісною домовленістю було зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що на данний час виникла необхідність поділу майна, а відповідачка в позасудовому порядку вирішити спір не бажає, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді від 15.03.2023 року було відкрито провадження у даній справі і її розгляд був призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копія даної ухвали разом із позовом та доданими до нього матеріалами була направлена відповідачці, та роз`яснено її право на подання відзиву та заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Також, 15.03.2023 року ухвалою суду, в порядку забезпечення позову, заборонено ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , та органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме та рухоме майно, здійснювати будь-які дії, спрямовані на відчуження спірного нерухомого майна.

Відповідачка своїм правом на подання відзиву та заперечень не скористалася, тому суд розглядає справу за наявними матеріалами. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх у сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони по даній справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому 29.11.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управляння юстиції у м. Києв, актовий запис № 3442. На підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05.04.2021 року шлюб між сторонами було розірвано.

Від шлюбу сторони дітей не мають.

Судовим розглядом встановлено, що за час шлюбу, 21.04.2016 року на ім`я відповідачки ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також 05.04.2017 року - на земельну ділянку, площею 0,06 га, для ведення садівництва, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер: :02:000:0522), що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.01.2022 року.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні положення містяться у статті 368 ЦК України, згідно якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Оцінивши надані докази в їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо забезпечення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи.

Оскільки забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу позивача, суд доходить висновку, що з набранням законної сили судовим рішенням у справі розгляд справи завершиться, а тому заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 15.03.2023 року, вичерпають свою дію, отже наявні правові підстави для скасування таких заходів.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави належить стягнути судовий збір, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору в силу п. 9 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 60, 68-70 СК України, ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,06 га, для ведення садівництва, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер: :02:000:0522).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2070,50 грн.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15.03.2023 року, у вигляді заборони ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , та органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме та рухоме майно, здійснювати будь-які дії, спрямовані на відчуження спірного нерухомого майна.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачка ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Л.І. Селіщева