КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/6056/24 Головуючий у І інстанції Шум Л.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 листопада 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Коновал Олени Василівни на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_2 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

УСТАНОВИВ:

У березні 2024 року позивач звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтував тим, що 19 лютого 2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Opel», д.н.з. НОМЕР_1 , під керування водія ОСОБА_2 , та автомобіля BMW 320d, д.н.з. НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП автомобіль позивача BMW 320d, д.н.з. НОМЕР_2 ,отримав механічні пошкодження.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 09 травня 2023 року у справі № 758/2427/23, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «Страхової групи «TAC».

Офіційним дилером BMW в Україні - «АВТ Баварія Київ», 22 лютого 2023 року проведена професійна оцінка обсягів пошкоджень з оглядом автомобіля BMW 320d (д.н.з. НОМЕР_2 ) на станції-технічного обслуговування, вартість послуг, а також необхідних складових частин, для ремонту автомобіля BMW 320d визначена у розмірі 164 808,00 грн.

23 лютого 2023 року представником ПрАТ «Страхової групи «TAC» проведено огляд ушкоджень автомобіля BMW 320d (д. Н. НОМЕР_2 ).

24 лютого 2023 року за підсумком розгляду, обговорення ситуації, уникнення конфліктів та позасудового урегулювання питання щодо покриття отриманих позивачем збитків від відповідального працівника ПрАТ «Страхової групи «TAC» надійшла інформація про погодження останніми суми страхових виплат у розмірі 124 808,00 грн.

У той же день позивач надіслав заяву на ім`я Голови правління AT «СГ «ТАС» (приватне) реєстраційний №03516/23/2023/53 щодо погодження позивачем розміру страхового відшкодування в сумі 124 808,00 грн, яка в подальшому була виплачена позивачу.

Відповідно до акту виконаних робіт № BIN000042422 від 31 травня 2023 року, складеного офіційним дилером BMW в Україні - компанією ТОВ «АВТ Баварія Київ», вартість робіт, необхідних для відновлення автомобіля позивача становить - 164808,00 грн, у т.ч. вартість робіт - 81 558,50 грн та вартість використаних для ремонту запасних частин і матеріалів - 55781,50 грн, ПДВ - 27468,00 грн.

Кошти у сумі 164808,00 грн було перераховано позивачем на рахунок TOB «АВТ Баварія Київ», що підтверджується квитанціями від 15 квітня 2023 року на суму 65665,20 грн та від 17 травня 2023 року на суму 99142,20 грн.

Різниця між фактичними витратами на відновлення автомобіля та страховим відшкодуванням складає 40 000,00 грн.

Отже, в силу вимог п. 3 ч. 2 ст. 11, ст. ст. 509, 526, 1166, 1192, 1194 ЦК України після ДТП у відповідачів перед позивачем виникло грошове зобов`язання по сплаті нанесеної шкоди позивачу.

Згідно розрахунку за період з 19 лютого 2023 року по 14 лютого 2024 року інфляційні втрати складають 1410,05 грн, 3 % річних - 1184,00 грн, пеня - 16640,01 грн.

Таким чином, загальна сума відшкодування матеріальної шкоди складає: 40 000,00 грн - сума шкоди не покрита страховим відшкодуванням, 1410,05 грн - інфляційні втрати за період з 19 лютого 2023 року по 14 лютого 2024 року, 1184,00 грн - 3% річних за період з 19 лютого 2023 року по 14 лютого 2024 року, 16640,01 грн - пеня за період з 19 лютого 2023 року по 14 лютого 2024 року, що в загальному розмірі складає 59234,06 грн.

Моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 30000,00 грн, яка полягає в порушенні звичайного способу життя, негативному впливі на стан здоров`я, а також моральних стражданнях, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідачів різницю між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування в розмірі 88727,06 грн, але не менше розміру франшизи - 3200,00 грн, а також судові витрати.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Коновал О.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недотримання судом вимог процесуального законодавства, а саме, всебічності та повноти з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов`язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та з застосуванням відповідних норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначено, що відшкодування у повній сумі 124808,00 грн було виплачено позивачу лише 24травня 2024 року, через кілька місяців його активних скарг та звернень до наглядових органів (докази наявні в матеріалах справи), а відшкодування ПДВ не сплачено по день подачі позову, що безумовно є порушенням доктрини, venire contra factum proprium з боку ПрАТ «Страхової групи «TAC», що свідчить про недобросовісну поведінку з боку страхової компанії.

В апеляційній скарзі звернуто увагу на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 12 липня 2023 у справі № 591/1861/22, в якій зазначено, що вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.

Всі відповідні відомості було надано суду першої інстанції, проте належної правової оцінки їм не надано, а висновок суду першої інстанції у рішенні про прийняття позивачем страхового відшкодування у сумі 124808,00 грн без пред`явлення страховій компанії будь-яких зауважень в позасудовому порядку суперечить фактичним обставинам справи та наявним у ній доказам.

Представник ОСОБА_1 - адвокат КоновалО.В. вказує на те, що суд першої інстанції, при ухваленні рішення, безпідставно не застосував до відносин сторін норми ст. ст. 1166, 1194 ЦК України та правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16, постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 12 липня 2023 року у справі №591/1861/22.

Крім того, судом першої не враховано письмову заяву про зміну предмету позову та не було розглянуто позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Від ПрАТ «Страхової групи «TAC» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останні просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року залишити без змін.

Відзив обґрунтований тим, що 24 лютого 2023 року позивач подав до AT «СГ «ТАС» заяву про страхове відшкодування та погодився з розміром шкоди у розмірі 124808,00 грн.

На підставі вищевикладеного ПрAT «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу у повному обсязі у розмірі 124808,00 грн (згідно заяви про страхове відшкодування поданої позивачем від 24 лютого 2023 року), про що позивач не заперечує у своїй позовній заяві.

Виходячи з вищенаведеного, ПрAT «СГ «ТАС» (приватне) діяло виключно в межах ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме відповідно до абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону, згідно якого позивачем була подана до ПрAT «СГ «ТАС» (приватне) заяву про страхове відшкодування в якій погоджено суму страхового відшкодування у розмірі 124808,00 грн.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 19 лютого 2023 року близько 15 год. 37 хв. по АДРЕСА_1 , керуючи транспортним засобом «Opel», д.н.з. НОМЕР_1 , перед перестроюванням не впевнився в безпечності маневру та не надав дорогу транспортному засобу BMW 320d, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу - ОСОБА_1 , що рухався в попутному напрямку у тій самій смузі для руху, на яку він мав намір перестроїтися, чим порушив вимоги 10.1, 10.3, 2.3Б ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Автомобіль BMW 320d д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, отримав механічні пошкодження.

Згідно постанови Подільського районного суду м. Києва від 09 травня 2023 року у справі № 758/2427/23, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована ПрАТ «СГ «TAC» на умовах обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів за полісом AT 3421604 від 06 січня 2023 року (франшиза - 3200 грн).

Згідно п. 4 Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ/3421604: «Страхова сума за шкоду заподіяну майну становить 160 000,00 грн».

Таким чином, згідно законодавства, страхова сума 160000,00 грн на одного потерпілого є максимальною сумою страхового відшкодування, яке виплачується в розмірі та порядку, передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Офіційним дилером BMW в Україні - «АВТ Баварія Київ», 22 лютого 2023 року проведена професійна оцінка обсягів пошкоджень з оглядом автомобіля BMW 320d (д.н.з. Н. НОМЕР_2 ) на станції-технічного обслуговування. Трудомісткість, вартість послуг, а також необхідних складових частин для ремонту автомобіля BMW 320d (д.н.з. НОМЕР_2 ) визначена у розмірі 164 808,00 грн.

23 лютого 2023 року представником ПрАТ «СГ «TAC» проведено огляд ушкоджень автомобіля BMW 320d.

24 лютого 2023 року від ПрАТ «СГ «TAC» надійшла інформація про погодження останніми суми страхових виплат у розмірі 124808,00 грн та розпорядження невідкладного подання позивачем заяви про страхове відшкодування із зазначенням погодженої обома сторонами суми.

24 лютого 2023 року позивачем надіслана заява на ім`я Голови правління AT «СГ «ТАС» (приватне) реєстраційний № 03516/23/2023/53 щодо погодження позивачем розміру страхового відшкодування в сумі 124 808,00 грн.

На підставі вищевикладеного ПрAT «СГ «TAC» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу у повному обсязі у розмірі 124808,00грн. про що позивач не заперечує у своїй позовній заяві.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідно до акту виконаних робіт № BIN000042422 від 31 травня 2023 року, складеного офіційним дилером BMW в Україні - компанією ТОВ «АВТ Баварія Київ», вартість робіт, необхідних для відновлення автомобіля позивача становить -164808,00 грн, у т.ч. вартість робіт - 81 558,50грн та вартість використаних для ремонту запасних частин і матеріалів - 55781,50 грн, ПДВ -27468,00 грн.

Кошти у сумі 164808,00 було перераховано позивачем TOB «АВТ Баварія Київ» (квитанції від 15 квітня 2023 року на 65665,20 грн та від 17 травня 2023 року на 99142,20 грн).

Таким чином, позивач просив стягнути різницю між фактичними витратами на відновлення автомобіля та страховим відшкодуванням.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що угодою укладеною у формі заяви від 24 лютого 2023 року позивач подав до AT «СГ «TAC» заяву про страхове відшкодування та погодився з розміром шкоди у розмірі 124808,00 грн та на підставі вищевикладеного AT «СГ «TAC» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу у повному обсязі у розмірі 124808,00 грн.

З указаними висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

Ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Згідно з п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

У п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

При цьому згідно з ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 357/3729/17 (провадження №61-17298св18), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2020 року у справі №333/2096/17,які з огляду на положення ст. 263 ЦПК України мають бути застосовані судом.

З матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви ОСОБА_1 долучив свою скаргу-заяву від 28 березня 2023 року, яку він направляв до ПрAT «СГ «TAC», з тексту якої вбачається:

«24 лютого 2023 року за підсумком розгляду, обговорення ситуації, уникнення конфліктів та позасудового урегулювання питання щодо покриття отриманих мною збитків від відповідального працівника «Страхової групи ТАС» Світлани надійшла інформація про погодження «Страховою групою ТАС» суми страхових виплату розмірі 124808,00 грн та розпорядження невідкладного подання заяви про страхове відшкодування із зазначенням погодженої обома сторонами суми. У той же день ОСОБА_1 надіслав заява на ім`я Голови правління AT«СГ «ТАС» (приватне) реєстраційний № 03516/23/2023/53 щодо погодження розміру страхового відшкодування в сумі 124 808,00 грн, із зазначенням реквізитів особистого банківського рахунку».

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не погоджувався з сумою страхового відшкодування розмірі 124808,00 грн, не відповідають дійсності, оскільки сума страхового відшкодування була погоджена позивачем, про що він сам зазначив в заяві про страхове відшкодування від 24 лютого 2023 року, у скарзі-заяві від 28 березня 2023 року та в листі-скарзі від 01 вересня 2023 року до Голови Національного банку України.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на неодноразові звернення до ПрАТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_2 з метою отримання повної суми відшкодування, апеляційний суд відхиляє, так як в матеріалах справи відсутні будь-які заяви-звернення до відповідачів з вимогою про виплату більшої суми страхового відшкодування, а ніж суми погодженої позивачем з ПрАТ «СГ «ТАС».

Таким чином, судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про погодження позивачем суми страхового відшкодування у розмірі 124 808,00 грн, яка підлягала виплаті ПрАТ «СГ «ТАС».

Доводи апеляційної скарги про те, що ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 124808,00 грн, а відшкодування ПДВ не було здійснено, що свідчить про недобросовісну поведінку з боку страхової компанії, апеляційний суд критично оцінює, оскільки в матеріалах справи відсутній розрахунок страхового відшкодування на підставі якого ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило страхову виплату, тому апеляційний суд позбавлений можливості перевірити, як саме була вирахувана сплачена страховою компанією вищевказана сума.

Крім того, факт перерахування ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування у погодженому розмірі свідчить про виконання страховиком свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування в більшому розмірі в межах страхового ліміту.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано письмову заяву про зміну предмету позову, апеляційний суд також відхиляє, оскільки відповідно до відмітки про вхідну кореспонденцію, письмова заява про зміну предмету позову від представника ОСОБА_1 - адвоката Коновал О.В. на дійшла на адресу суду 21 травня 2024 року (вх.№ 34682), а оскаржуване рішення було ухвалено 20 травня 2024 року, тобто до надходження заяви про зміну предмету позову.

Однак, апеляційний суд не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні різниці між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування з відповідача ОСОБА_2 , виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі.

Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Тобто, вимога про стягнення усієї суми майнової шкоди, завданої ушкодженням транспортного засобу, дійсно не відповідає меті інституту страхування, про що зазначено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17.

Таким чином Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Водночас, суд першої інстанції не звернув увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За положеннями ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вказана норма у главі 82 ЦК України визначає особливості розподілу повної відповідальності (ст. 1166 ЦК України) між особою, яка заподіяла шкоду та її страховиком. Ст. 1194 ЦК України, встановивши межі відповідальності особи, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність у розмірі, що перевищує страхове відшкодування, тим самим покладає решту відповідальності на страховика.

З огляду на вказане, ст. 1194 ЦК України застосовується до будь-яких правовідносин, в яких бере участь особа, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність.

Як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП.

При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.

Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у постанові №686/17155/15-ц від 03 жовтня 2018 року підтримав правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, де зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за вартість матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу, а винна особа, дії якої спричинили дорожньо-транспортну подію - відповідає за різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Виходячи з наведеного, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком.

Офіційним дилером BMW в Україні - «АВТ Баварія Київ», 22 лютого 2023 року проведена професійна оцінка обсягів пошкоджень з оглядом автомобіля BMW 320d (д.н.з. Н. НОМЕР_2 ) на станції-технічного обслуговування. Трудомісткість, вартість послуг, а також необхідних складових частин для ремонту автомобіля BMW 320d (д.н.з. НОМЕР_2 ) визначена у розмірі 164 808,00 грн.

Однак, полісом AT 3421604 від 06 січня 2023 року ліміт страхового забезпечення визначено у сумі 160 000,00 грн з франшизою 3200,00 грн.

Оскільки позивачем доведено факт заподіяння належному йому транспортному засобу матеріальних збитків винними діями ОСОБА_2 , колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача різниці між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу у розмірі 164 808,00 грн та лімітом відповідальності страховика за полісом AT 3421604 від 06 січня 2023 року у розмірі 160 000,00 грн, що складає 4808,00 грн.

Крім того, апеляційний суд вважає, що вимоги позивача до ОСОБА_2 щодо стягнення з останнього «франшизи» також підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Поняття «франшиза» міститься у ст. 9 Закону України «Про страхування» і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування.

Крім того, застосування франшизи передбачено ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від страхової суми, у межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Якщо внаслідок ДТП, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, а шкоди заподіяно майну, то згідно з вимогами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 та п. 37.5 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована, має компенсувати позивачу суму франшизи в повному обсязі.

Судом встановлено, що сума франшизи відповідачем ОСОБА_2 не відшкодовано.

Полісом AT 3421604 від 06 січня 2023 року визначено франшизу у розмірі 3200,00 грн.

Оскільки, визначену у договорі страхування франшизу страховиком винуватця ДТП, було вирахувано із суми яка перерахована на користь позивача, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 . франшизу, яка установлена полісом обов`язкового страхування у розмірі 3200,00 грн.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19 (провадження № 12-12гс21).

Щодо доводів позивача, про те що судом першої інстанції не була розглянута вимога про стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказано в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова Пленуму ВСУ №4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. (п.9 Постанови Пленуму ВСУ №4).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

На підтвердження протиправності дій відповідача, з приводу пошкодження автомобіля, що є обов`язковим при з`ясуванні підстав відшкодування заподіяних збитків, позивачем надано суду достатню кількість доказів, яким підтверджується вина відповідача.

Враховуючи те, що позивач довів протиправність дій відповідача, судова колегія вважає, що 5000,00 грн буде достатнім розміром для відшкодування моральної шкоди.

Отже, за результатами апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його неможна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v.UKRAINE, № 4909/04, § 58,ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача різниці між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та лімітом відповідальності страховика у розмірі 4808,00 грн, франшизи у розмірі 3200,00 грн, моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн, що разом становить - 13008,00 грн.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ціна позову становить 89 234,06 грн, після апеляційного перегляду, сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 13008,00 грн (14,6 % від заявленої позивачем суми).

Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено 1211,20 грн судового збору, при поданні апеляційної скарги - 1816,80 грн, тому з ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 442,08 грн.

Щодо вимоги про стягнення судових витрат на правову допомогу, апеляційний суд зазначає наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

П. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з тим, положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч.1-4 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовані ч. 4 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями ч. 6, 7, 9 ст. 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5, 6, 7 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч.2 ст. 137, ч.8 ст. 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.

Згідно з п.п. 4, 6, 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/WestAllianceLimited проти України заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі Заїченко проти України (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві позивач порушив питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу та вказав попередній (орієнтовний) розрахунок в розмірі 25000,00 грн, які останній очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що адвокат Коновал О.В. представляє інтереси ОСОБА_1 на підставі ордеру серії АА №1408214 від 01 лютого 2024 року.

В матеріалах справи наявна заяву про відшкодування судових витрат в розмірі 25000,00 грн, з детальним розрахунком і доказами на їх підтвердження.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано письмові докази: копія договору про надання правничої допомоги №С/04-23D від 10 квітня 2023 року (далі - Договір), укладеного між ОСОБА_1 та АБ О.Коновал; копія акту виконаних робіт (звіт) від 15 травня 2024 року, який підписаний сторонами, та в якому вказано найменування робіт та вартість наданих послуг, а саме: складання листів до ПрАТ «Страхової групи «TAC» з метою досудового врегулювання виплат відшкодування - 2500,00 грн, підготовка звернення до ПрАТ «Страхової групи «TAC» з метою досудового врегулювання - 2500,00 грн, підготовка скарги до НБУ з питань невиплати відшкодування ПДВ на матеріали і запчастини - 2500,00 грн, підготовка скарги до НБУ на дії ПрАТ «Страхової групи «TAC» - 2500,00 грн, збір документів для позовної заяви, формування додатків - 5000,00 грн, складання і направлення позовної заяви про відшкодування шкоди до суду - 10000,00 грн, аналіз відповіді на відзив та підготовка та подання заяви про зміну предмету позову до суду - 5000,00 грн; платіжні інструкції про перерахунок коштів на загальну суму 25000,00 грн на користь Адвоката Коновал О.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Подібний висновок викладений і в пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення Європейського суду з прав людини «Гурепка проти України № 2» наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (п. 6.52 постанови Верховного Суду від 02 лютого 2024 року у справі №910/9714/22).

Оскільки, письмова заява про зміну предмету позову надійшла на адресу суду 21 травня 2024 року (вх.№ 34682), тобто після ухвалення оскаржуваного рішення, апеляційний суд вважає недоцільним включення її до розрахунку витрат на правову допомогу, оскільки вона була подана внаслідок неякісної підготовки позовної заяви адвокатом.

Таким чином, обґрунтованими є витрати на правову допомогу в розмірі 20000,00 грн.

Оскільки, позовні вимоги даної справи задоволенні на 14,6 % від заявленої позивачем суми, тому, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд доходить висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат на правову допомогу у розмірі 2 920,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коновал Олени Василівни задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог, заявлених до ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди та моральної в розмірі 13 008 (тринадцять тисяч вісім) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3362 (три тисячі триста шістдесят дві) гривні 08 копійок.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст постанови складений 14 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар