Справа № 939/797/24
РІШЕННЯ

Іменем України

27 вересня 2024 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді - Герасименко М.М.

за участю секретаря Рассказової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 липня 2021 року по 16 листопада 2023 року. В період шлюбу ними було придбано автомобіль «Mercedes-Benz», 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . 07 вересня 2023 року відповідач відчужив вказаний автомобіль без її (позивача) згоди. Враховуючи наведене, просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за її частку у спільному майні в розмірі 157 372 грн.

Ухвалою суду від 26 квітня 2024 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

21 травня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Литвиненко Л.А. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач позов не визнав, посилаючись на його необґрунтованість. У відзиві зазначено, що 15 червня 2023 року відповідач під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 придбав автомобіль «Mercedes-Benz», 2005 року випуску, який зареєстрував на себе. У вересні 2023 року позивачка з відповідачем за спільною згодою подружжя вирішили продати автомобіль, оскільки його технічний стан був незадовільний, а ремонт потребував значних фінансових вкладень. Оскільки батьки відповідача проживають у селі та ведуть селянське господарство, то подружжя погодилося продати вказаний автомобіль матері відповідача ОСОБА_3 07 вересня 2023 року, за спільною згодою подружжя, за ініціативою позивачки, в інтересах сім`ї, транспортний засіб був відчужений за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 за 120 000 грн. Кошти від продажу автомобіля були витрачені подружжям на потреби сім`ї, а саме погашення заборгованості за оренду житла в м. Ірпені, придбання одягу та інших необхідних речей позивачці. З листопада 2023 року відносини між сторонами різко погіршились та позивачка запропонувала відповідачу подати до органів РАЦСУ заяву про розірвання шлюбу. Відповідач не став заперечувати проти розірвання шлюбу. 16 листопада 2023 року шлюб було розірвано. Оскільки автомобіль, який позивачка просить розділити, відчужений у період шлюбу, а кошти витрачені на потреби сім`ї, просив у задоволені позову відмовити.

27 травня 2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій не погоджуючись із доводами викладеними у відзиві на позов, позивач вказує на те, що транспортний засіб був у відмінному стані та капітального ремонту не потребував, згоду на відчуження автомобіля вона не надавала, кошти від продажу автомобіля не були витрачені в інтересах сім`ї, на момент відчуження автомобіля вони з відповідачем вже не проживали разом і не підтримували спілкування, відносини між нею та відповідачем припинені 12 серпня 2023 року.

Ухвалою суду від 21 червня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач у судове засідання не з`явилась, відповідно до заяви просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Литвиненко Л.А. у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на викладені у відзиві на позов доводи. Відповідач додатково зазначив, що у період шлюбу відносини між ним і позивачкою були напружені. Після купівлі автомобіля, на який вони витратили 100000 грн, такі відносини ще більше зіпсувалися, оскільки придбаний автомобіль потребував ремонту, а вільних грошей у сім`ї не було та необхідно було вкладати гроші у бізнес позивачки. Щоб не ускладнювати ситуацію, вони (позивач та відповідач) вирішили продати вказаний автомобіль, та оскільки грошові кошти були потрібні терміново і часу на продаж не було, його (відповідача) батьки погодились купити у них вказаний автомобіль за 120000 гривень. Отримані грошові кошти було витрачено в інтересах сім`ї, а саме позивачці було придбано телефон марки iPhone 11, для бізнесу позивачки придбано меблі у салон краси, також було сплачено заборгованість за оренду житла. До 10 листопада 2023 року вони проживали разом та перебували у фактичних шлюбних відносинах. Після 10 листопада 2023 року їхні шлюбно-сімейні відносини припинилися. Щодо долученої позивачем роздруківки переписки, відповідач не підтвердив, що така переписка велася саме із ним. Зауважив, що автомобіль продано у зв`язку із вищевикладеними обставинами та за спільною згодою із позивачкою, отримані кошти були витрачені в інтересах сім`ї.

Вислухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони з 17 липня 2021 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 16 листопада 2023 року, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб та свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 8, 9).

Згідно інформації Головного сервісного центру МВС від 01 травня 2024 року (а.с. 55-57) 15 червня 2023 року за відповідачем ОСОБА_2 на підставі договору № 8516/23/000538 від 14 червня 2023 року було зареєстровано автомобіль Mercedes-Benz 313 CDI, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно договору № 7826/23/012371 від 07 вересня 2023 року даний автомобіль було відчужено ОСОБА_3 (а.с. 57).

Згідно звіту з оцінки колісного транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 14 травня 2024 року, ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz 313 CDI, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , станом на 14 травня 2024 року становить 170 113,49 грн.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3 ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України).

Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості майна, яке відчужено в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Вказане узгоджується із роз`ясненнями, наданими судам у пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Звертаючись до суду із позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя, яке було відчужено одним із подружжя за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, позивач належним чином не спростувала презумпцію, відповідно до якої при вчиненні правочину один із подружжя діє за згодою другого з подружжя (ч. 2 ст. 65 СК України) та в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України) і не надала суду належних та допустимих доказів того, що спірний автомобіль було реалізовано без її згоди особисто відповідачем та кошти витрачено не в інтересах сім`ї під час спільного їх проживання, що є її процесуальними обов`язками відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України.

При цьому слід зазначити, що суд не може взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, оскільки оригінал електронного доказу не поданий, а відповідач ставить під сумнів наявність такої переписки та її змісту. Крім того, з наданої роздруківки переписки неможливо достовірно встановити авторів цієї переписки та дату її здійснення. До того ж зміст листування не містить даних про те, що сторони у справі станом на час продажу автомобіля проживали окремо, спірний автомобіль було реалізовано без згоди позивача та кошти витрачено не в інтересах сім`ї.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки такі є недоведеними.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76, 77, 79-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Повне рішення суду складено 07 жовтня 2024 року.

СуддяМ.Герасименко