У Х В А Л А

Справа № 183/7459/23

№ 2-др/183/34/24

20 червня 2024 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Оладенко О.С.

за участю секретаря судового засідання Павлюк А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Нестеченка Дмитра Сергійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа виконавчий комітет Новомосковської міської ради в особі органу опіки та піклування, про визначення місця проживання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

06.06.2024 представник відповідачки звернувся до суду із вищевказаною заявою, у якій просить ухвалити додаткове рішення про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15000 грн.

Ухвалою судді від 10.06.2024 призначено судове засідання для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

У судове засідання сторони не з`явилися, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає вирішенню питання про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали заяви, матеріали цивільної справи про визначення місця проживання дітей, заяву про ухвалення додаткового рішення та додані до неї документи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 22 травня 2024 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення, яким у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей відмовлено повністю.

Інтереси відповідачки ОСОБА_2 у даній справі представляв адвокат Нестеченко Д.С. на підставі ордеру та договору про надання правничої допомоги (а.с.34, 123-127).

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За правилом, установленим ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Так, до заяви про ухвалення додаткового рішення представником відповідача додано такі документи: договір про надання правової допомоги від 20.07.2023 та квитанцію до прибутково-касового ордеру №20/07/23 від 20.07.2023 на суму 15000 грн.

У договорі про надання правової допомоги сторони погодили фіксований гонорар 15000 грн. за надання правової допомоги у справі №183/7459/23.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Договір про надання правової допомоги від 20.07.2023, укладений між адвокатом Нестеченком Д.С. та ОСОБА_1 не містить відомостей про зміст та обсяг робіт, які зобов`язався виконати адвокат у вказаній справі.

За порядком обчислення погодинна оплата послуг адвоката відрізняється від фіксованого розміру гонорару, де не враховуються фактичні витрати часу. Однак в обох випадках вони беруться до уваги при вирішенні питання відшкодування витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність.

Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Разом з тим, представником відповідачки взагалі не подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Такий опис відсутній і у тексті самого договору що позбавляє суд можливості оцінити обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), чи були такі витрати необхідними у даній справі, чи відповідає такий розмір критеріям розумності, складності справи тощо.

Погодження сторонами фіксованого розміру гонорару не звільняє сторону надати докази розміру витрат на правничу допомоги із зазначенням опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Як встановлено судом, на підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених ОСОБА_2 додано договір та квитанцію, з яких неможливо встановити зміст та обсяг робіт та послуг, виконаних адвокатом.

Отже, з поданих доказів неможливо встановити яка саме правнича допомога в рамках даної справи надавалась відповідачці.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

У даному випадку суд позбавлений можливості застосувати такі критерії, оскільки у поданій заяві про ухвалення додаткового рішення та доданих до неї документах не зазначено, за яку допомогу (складання заяв, направлення запитів, участь у судових засіданнях) тощо, сторони погодили сплату гонорару у сумі 15000 грн.

Та обставина, що адвокат Нестеченко Д.С. на підставі ордеру фактично здійснював представництво інтересів позивача у даній справі, подавав заяви та клопотання, не спростовує висновків суду про недоведеність розміру понесених витрат на правничу допомогу.

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

У випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження № 61-4799св23)).

Обґрунтувань поважності причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі, заява представника ОСОБА_1 адвоката Нестеченка Д.С. не містить

Звертаючись із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обсягу наданих послуг з правничої допомоги, розрахунку наданих послуг з їх детальним описом, що позбавляє суд можливості оцінити витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 понесених ним витрат на правничу допомогу, а відтак у задоволенні заяви ОСОБА_4 про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 133,140,141,270 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Нестеченка Дмитра Сергійовича про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Ухвала суду складена і підписана 20 червня 2024 року .

Суддя Оладенко О.С.