ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/27524/23

Провадження № 22-ц/4820/912/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Грох Л.М., Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю апелянтки, представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна, представник Кабінет Міністрів України, та держави російська федерація про відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Колієва С.А. від 20 лютого 2024 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд,

встановив:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звертаючись в суд з позовом до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, держави російська федерація, про відшкодування майнової та моральної шкоди, вказала, що є громадянкою України.

Російська федерація з 20.02.2014 року чинить військову агресію та окупацію суверенної території держави Україна, з 24 лютого 2022 року - повномасштабне вторгнення в Україну, чим порушує права позивачки, в тому числі право на мир. Очевидна бездіяльність держави Україна щодо попередження цієї військової агресії, також порушує право позивачки на мир.

Російська федерація в ході військової агресії завдає майнової та моральної шкоди громадянам України, порушуючи їх право на життя та безпеку.

Внаслідок фактичної експропріації природних ресурсів українського народу на окупованій території позивачці заподіяно майнової шкоди, яку оцінює в сумі 24583718,34 грн. (672421,18 доларів США).

Також їй завдано моральної шкоди у зв`язку із порушенням її права на мир, на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади. Позивачка внаслідок збройної агресії та постійної ракетної небезпеки втратила сон, переживає стрес через постійні повітряні тривоги та необхідність перебування тривалий час в укритті, погіршилися її нормальні життєві стосунки з оточуючими людьми. Вона змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, забезпечення безпеки та захисту порушених прав.

З цих підстав просила стягнути з держави російська федерація на свою користь 24583718,30 грн. майнової та 1259300 грн. моральної шкоди, а з держави Україна - 1 грн. моральної шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного Хмельницької області від 20 лютого 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією проти України, грошові кошти в сумі 50000 грн. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови у позові скасувати і позов задовольнити повністю. На її думку, суд першої інстанції не врахував, що позивачка має право на грошову компенсацію за порушене право на мир, право на безпеку, на суверенітет та цілісність території. Обов`язок доказування неспівмірності компенсації завданій моральній шкоді покладається на відповідачів. Збройна агресія є серйозним порушенням норм міжнародного права, яке призводить до виникнення міжнародної відповідальності агресора. Суд не взяв до уваги рішення ЄСПЛ, за якими факт вчинення збройної агресії проти держави є підставою для висновку про заподіяння моральної шкоди громадянам цієї держави.

У відзиві Кабінет Міністрів України просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін. Позивачкою не надано доказів протиправності рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб органів державної влади України, що могли б завдати їй моральні страждання. З позовом до РФ від імені українського народу за незаконне заволодіння природними ресурсами України мають звертатися відповідні державні органи. Наведений позивачкою розмір майнової шкоди може не відповідати фактичним збиткам, докази реального розміру завданих збитків відсутні. Кошти від реалізації арештованого майна відповідно до вимог Закону №2116-ХІ, не можуть бути спрямовані на виконання рішень судів щодо стягнення моральної шкоди або за будь-якими виконавчими документами боржником за яким є російська федерація.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України.

З 2014 року російська федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії.

Згідно із заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року №337-VІІІ, збройна агресія російської федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії).

Друга фаза збройної агресії російської федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами російської федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (7 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року).

Третя фаза збройної агресії російської федерації розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил російської федерації.

24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії російської федерації проти України, повномасштабне вторгнення збройних сил російської федерації на суверенну територію України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває досі.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, ОСОБА_1 зазнала душевних страждань та приниження, перенесла стрес та побоювання за свою безпеку, порушено її нормальні життєві зв`язки, вона вживала додаткових зусиль для організації свого життя, тому відшкодування моральної шкоди слід визначити у 50000 грн. Позивачкою не надано суду доказів заподіяння їй державою Україна в особі Кабінету Міністрів України моральної шкоди, також не доведено заподіяння їй майнової шкоди російською федерацією внаслідок збройної агресії та тимчасової окупації суверенної території України.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з ч.ч. 3, 5 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про те, що ОСОБА_1 завдано моральної шкоди внаслідок неправомірних дій держави Україна в особі Кабінету Міністрів України.

За наведеного суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_1 не довела склад цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності держави Україна перед нею за завдані збитки, а її позов у цій частині є необґрунтованим.

Водночас у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України ОСОБА_1 зазнала душевних страждань, зокрема, перенесла стрес і побоювання за свою безпеку, були порушені її нормальні життєві зв`язки, вона змушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 неправомірними діями держави російська федерація.

При визначенні розміру моральної шкоди в сумі 50000 грн. суд обґрунтовано врахував, що на території м.Хмельницького та Хмельницької області не велися бойові дії? позивачка не посилалася на пошкодження її майна внаслідок обстрілів м. Хмельницького, не подавала доказів вимушеного виїзду з місця постійного проживання через бойові дії чи погіршення в результаті цього її стану здоров`я.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 червня 2024 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк