Справа № 461/8555/24
Провадження № 2/461/3425/24
УХВАЛА

про залишення без руху позовної заяви

12.11.2024 року місто Львів

Суддя Галицького районного суду міста Львова Стрельбицький В.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» про визнання договору недійсним, стягнення коштів у зв`язку з неналежним виконанням договору про надання правової допомоги,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» про визнання договору недійсним, стягнення коштів у зв`язку з неналежним виконанням договору про надання правової допомоги.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у вищезазначеній справі, суддею було встановлено, відсутність підтвердження про сплату судового збору, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», у розмірі 2422 грн. 40 коп.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28.10.2024, позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» про визнання договору недійсним, стягнення коштів у зв`язку з неналежним виконанням договору про надання правової допомоги, залишено без руху.

08.11.2024 ОСОБА_1 подав до суду заяву у якій просив звільнити його від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як учасника бойових дій.

Дослідивши матеріали позовної заяви та клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, приходжу до наступного висновку.

Пунктом 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору у всіх інстанціях звільнено учасників бойових дій, постраждалих учасників Революції Гідності, Героїв України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19) зазначено, що «відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII. Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону N 3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 490/8128/17 (провадження № К/9901/166/18, К/9901/30220/18)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року по справі № 756/1027/20 (провадження № 61-7638св21) зазначено, що «вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій, для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти, чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19), від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19). ОСОБА_1 в апеляційному порядку оскаржував судове рішення у справі за позовом про визнання недійсним правочину від 05 лютого 2019 року, укладеного у вигляді розписки про отримання застави як забезпечення виконання основного зобов`язання, та застосування наслідків недійсності правочину шляхом повернення відповідачем на користь позивача і третьої особи грошових коштів у розмірі 1 500,00 дол. США, тобто зазначена справа не пов`язана із захистом порушених прав ОСОБА_1 як учасника бойових дій. Ураховуючи наведене, підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги не було, а тому апеляційний суд правомірно залишив апеляційну скарг без руху у зв`язку з несплатою судового збору за її подання»

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, ОСОБА_1 просить суд:

- визнати договір надання правничої допомоги № 17022403 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» недійсним;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» на користь ОСОБА_1 сплачені за договором грошові кошти у сумі 13000 грн.

З наведеного вбачається, що цей спір не пов`язаний з порушенням прав позивача, як учасника бойових дій.

Таким чином, між сторонами спір виник із правовідносин, які не стосується соціального захисту позивача ОСОБА_1 , а тому законні підстави для звільнення відповідача від сплати судового збору на підставі п.13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» відсутні.

Позовна заява подається до суду з додержанням вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України.

Згідно з вимогами ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2024 року становить 3028 грн.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає ? 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає ? 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивачем заявлено одну позовну вимогу немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру.

Таким чином, при зверненні до суду з даним позовом, ОСОБА_1 необхідно було долучити до матеріалів справи документ, що підтверджує сплату судового збору у зальному розмірі 2422 грн. 40 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог ст.ст. 175 і 177 ЦПК України, залишає заяву без руху.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що позовну заяву подано до суду з порушенням норм цивільного процесуального законодавства, а тому таке слід залишити без руху та надати позивачу термін для усунення недоліків.

Керуючись ст.185 ЦПК України,

постановив:

позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» про визнання договору недійсним, стягнення коштів у зв`язку з неналежним виконанням договору про надання правової допомоги ? залишити без руху.

Надати позивачеві термін для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали, а саме:

- надати суду документ, який підтверджує сплату судового збору, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», у розмірі 2422 грн. 40 коп.

Роз`яснити, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повертається позивачам з усіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Стрельбицький