№ 6/183/536/24

У Х В А Л А
15 листопада 2024 року м. Самар Дніпропетровської області
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дубовенко І.Г., за участю секретаря судового засідання Болкарьової А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» на бездіяльність Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міністерства юстиції (м. Одеса), державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міністерства юстиції (м. Одеса) Бочарової Полини Андріївни, заінтересована особа ОСОБА_1 , суд -
06 листопада 2024 року ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» звернулося до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міністерства юстиції (м. Одеса), у якій просить:
В судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися. Про час та місце розгляду справи, належним чином повідомлені судом. Представником ПАТ АБ «УКРНАЗБАНК» направлено заяву з проханням розглянути скаргу за відсутності їх представника, з підтриманням скарги та підстав викладених в ній.
Інші учасники про причини неявки не повідомили.
У зв`язку з неявкою осіб, що беруть участь у справі, фіксування судового розгляду за допомогою технічних засобів не здійснювалося.
Суд, вивчивши підстави поданої скарги, та матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків.
Листом № 513/859/2023 від 21.08.2023 року на адресу Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міністерства юстиції (м. Одеса) був направлений запит про надання звіту про використання авансового внеску по боржникам, зокрема: ОСОБА_1 25.08.2023 року банком отримана відповідь, що згідно даних АСВП у період з 03.07.2017 по 28.12.2020 ВП №53224452 перебувало на примусовому виконанні у Шевченківського ВДВС, 28.12.2020 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» завершено. Матеріали виконавчого провадження вилучені в ході проведення обшуку згідно ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська у справі № 199/4935/21. А також повідомлено. що неможливо направити звіти про використання авансових внесків. 30.08.2023 року банком на адресу виконавчої служби направлений запит про перерахування залишку авансового внеску, в тому числі і по зазначеному боржнику. Банком отримано відповідь від 05.10.2023 року виконавчої служби у якій повідомлено про відсутність коштів на рахунку авансових внесків відділу. 12 жовтня 2023 року до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області було направлено звернення з вимогою зобов`язати начальника відділу перерахувати невикористані суми авансового внеску. 20.11.2023 року на адресу банку надійшла відповідь у якій повідомлено, що згідно відомостей автоматизованої системи виконавчих проваджень за ВП №53224452 у вкладці «надходження» відсутні надходження авансових внесків. Також зазначено, що за ухвалою суду платіжні доручення (інструкції) за 2020 рік, оригінали виписок авансового рахунку за 2020 рік, книги обліку авансових внесків за 2020 рік вилучені за протоколом обшуку від 16.07.2021 року. 11.09.2024 року банк звернувся з листом щодо зобов`язання перерахувати невикористані суми авансового внеску. 25.10.2024 року отримана відповідь, яка містить інформацію, що була надана раніше.
05 листопада 2024 року ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» подало до суду скаргу на бездіяльність виконавця державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міністерства юстиції (м. Одеса) Бочарової Полини Андріївни та зобов`язання вчинити певні дії, питання про поновлення строку звернення до суду скаржник не порушував.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Тобто виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.
Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій) передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Згідно зі статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Частиною першою статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
За загальним правилом, судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено, залишається без розгляду.
Відповідно до частини п`ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
У постанові від 13 березня 2019 року у справі № 920/149/18 (провадження № 12-297гс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що «стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження» є загальною нормою по відношенню до статей 339-341 ГПК України, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС».
Отже, стаття 449 ЦПК України є спеціальною нормою по відношенню до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та має переважне право на застосування при обрахуванні строку для звернення сторони виконавчого провадження зі скаргою на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 березня 2023 року у справі № 367/7831/19 (провадження № 61-1642св22), від 13 червня 2023 року у справі № 638/5995/16-ц (провадження № 61?3333св23), від 30 червня 2023 року у справі № 206/1451/19 (провадження № 61-2469св23).
Згідно з частинами першою, четвертою статті 124 ЦПК України строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події.
У постанові від 23 червня 2022 року у справі № 914/2265/20 Верховний Суд вказав, що: «водночас об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 04 лютого 2022 року у справі № 925/308/13-г зазначила, що за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях статті 341 Господарського процесуального кодексу України, суд доходить висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. У цьому висновку Суд враховує, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності. Отже, під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 341 Господарського процесуального кодексу України, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо). У висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 910/7221/17, від 12 січня 2021 року у справі № 910/8794/17, від 12 жовтня 2021 року у справі № 918/333/13-г».
Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2023 року у справі № 904/3734/20, прийнятій у подібних правовідносинах, вказав, що передумовою для розгляду скарги на дії чи бездіяльність державного, приватного виконавця по суті є встановлення факту подання цієї скарги у строк, передбачений частиною першою статті 341 ГПК України, або наявності відповідного клопотання та обставин для поновлення такого строку, якщо його було пропущено з поважних причин. Адже під час оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, на виконанні яких перебуває виконавчий документ господарського суду, слід дотримуватися відповідних положень ГПК України, вміщених у розділі VI «Судовий контроль за виконанням судових рішень». Відсутність в оскаржуваних судових рішеннях достеменного встановлення істотних обставин щодо початку та закінчення перебігу процесуального строку для звернення із скаргою до суду, факту дотримання стягувачем цього строку, може свідчити про передчасність висновків судів прийняття до розгляду скарги та не можуть зумовити обов`язок суду щодо розгляду скарги по суті в порядку статті 343 ГПК України, оскільки нормами ГПК України імперативно визначено, що пропущений процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлено за відповідних обставин судом виключно за клопотанням особи, що подає скаргу. Протилежні дії суду порушуватимуть права інших учасників спору (зокрема виконавця, дії якого оскаржуються) та загальні засади господарського судочинства, а саме його диспозитивності, рівності перед законом і судом та змагальності сторін.
Листом № 513/859/2023 від 21.08.2023 року на адресу Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міністерства юстиції (м. Одеса) був направлений запит про надання звіту про використання авансового внеску по боржникам, зокрема: ОСОБА_1 25.08.2023 року банком отримана відповідь, що згідно даних АСВП у період з 03.07.2017 по 28.12.2020 ВП №53224452 перебувало на примусовому виконанні у Шевченківського ВДВС, 28.12.2020 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» завершено. Матеріали виконавчого провадження вилучені в ході проведення обшуку згідно ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська у справі № 199/4935/21. А також повідомлено, що неможливо направити звіти про використання авансових внесків. 30.08.2023 року банком на адресу виконавчої служби направлений запит про перерахування залишку авансового внеску, в тому числі і по зазначеному боржнику. Банком отримано відповідь від 05.10.2023 року виконавчої служби у якій повідомлено про відсутність коштів на рахунку авансових внесків відділу. 12 жовтня 2023 року до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області було направлено звернення з вимогою зобов`язати начальника відділу перерахувати невикористані суми авансового внеску. 20.11.2023 року на адресу банку надійшла відповідь у якій повідомлено, що згідно відомостей автоматизованої системи виконавчих проваджень за ВП №53224452 у вкладці «надходження» відсутні надходження авансових внесків. Також зазначено, що за ухвалою суду платіжні доручення (інструкції) за 2020 рік, оригінали виписок авансового рахунку за 2020 рік, книги обліку авансових внесків за 2020 рік вилучені за протоколом обшуку від 16.07.2021 року. 11.09.2024 року банк звернувся з листом щодо зобов`язання перерахувати невикористані суми авансового внеску. 25.10.2024 року отримана відповідь, яка містить інформацію, що була надана раніше.
05 листопада 2024 року ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» подало до суду скаргу на бездіяльність виконавця державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міністерства юстиції (м. Одеса) Бочарової Полини Андріївни та зобов`язання вчинити певні дії, тобто після спливу встановленого пунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України десятиденного строку, у поданій скарзі ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» не порушувало питання про поновлення пропущеного строку для подання скарги.
Правозастосовча практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є незмінною та усталеною, зокрема Верховний Суд 01 листопада 2023 року прийняв постанову у справі № 904/3734/20, та 15 листопада 2023 року прийняв постанову у справі № 552/3735/20 у аналогічних правовідносинах.
Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Доводи скаржника щодо направлення заяв стягувачем до виконавчої служби з проханням повернути авансовий внесок, суд не бере до уваги, оскільки звернення в позасудовому порядку для вирішення спору не зупиняє процесуальних строків, указані обставини можуть бути підставами для поновлення строку у разі подання скаржником відповідної заяви, проте у цій справі таких дій вчинено не було.
Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, що скаргу необхідно залишити без розгляду як таку, що подана з пропуском встановленого законом процесуального строку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 73, 77-81, 126-127, 258-260, 447-453 ЦПК України, суд -
п о с т а н о в и в :
скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» на бездіяльність Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міністерства юстиції (м. Одеса), державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міністерства юстиції (м. Одеса) Бочарової Полини Андріївни, заінтересована особа ОСОБА_1 залишити без розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем проголошення ухвали суду.

Суддя І.Г.Дубовенко