Справа № 463/9265/23 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/811/432/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10000 грн. щомісяця, починаючи з моменту звернення до суду з цим позовом і до досягнення ним повноліття, та стягнути із ОСОБА_2 аліменти за минулий час в розмірі 30000 грн. за період з 01.07.2023 по 01.10.2023 з розрахунку 10000 грн за кожен місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження від 16.08.2018, який проживає разом з позивачем, що підтверджується відомостями з реєстру Львівської міської територіальної громади №136692 від 04.10.2023. Зазначає, що позивач дбає про здоров`я сина, його психічний та фізичний розвиток. Весь свій вільний час приділяє турботі про нього та його вихованню. Син навчається у середній загальноосвітній школі, відвідує додаткові заняття для розвитку дитини, відвідує басейн і спортивні секції. Позивач повністю віддає дитині свою любов і турботу, опікується його інтересами і потребами, виховує, велику увагу приділяє розвитку дитини. Вчасно здійснюється огляд дитини у лікарів. Позивач слідкує за здоров`ям дитини, психічним та фізичним розвитком.

Після розлучення сторони уклали між собою добровільну угоду від 01.03.2023 у формі Договору про сплату аліментів на дитину, за якою відповідач зобов`язувався сплачувати щомісячно 10000 грн на картку позивачки. Відповідач працює водієм на вантажних перевезеннях на іноземній фірмі, рівень його доходу сягає 2000 -3000 євро щомісячно, тобто погоджена сума у 10000 гривень є для нього прийнятною та не затруднює його фінансове становище, і він до червня 2023 року сплачував аліменти на дитину у погодженому розмірі, проте з липня 2023 року перестав, на дзвінки позивача не реагує, вважає що ця сума є завеликою і платити відмовляється, син проживає та повністю знаходиться на утриманні позивача.

З урахуванням наведеного, вважає, що відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати свою дитину, відмовляється добровільно надавати кошти на утримання сина, а саме: на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів тощо, добровільно виділяти кошти на утримання дитини, витрачає гроші на свої потреби, інтересами спільного сина не цікавиться, а тому просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25 січня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 4000 грн. (чотири тисячі гривень) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову 18 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням сплачених ним аліментів 17.11.2023 в розмірі 5500 грн., 05.12.2023 в розмірі 2500 грн., 24.12.2023 в розмірі 3000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом в повній мірі не досліджено докази долучені до матеріалів справи та безпідставно судом взято до уваги доводи відповідача про низький рівень його доходу (жодним документом не підтверджено). Після подачі позивачкою позову до суду, відповідач додав докази утримання мами, що є нічим іншим як способом ввести суд в оману. Окрім того ні відповідачем, ні його представником не подано до матеріалів справи довідку про доходи відповідача, з метою приховування реального доходу відповідача. Звертає увагу на те, що згідно з долученої довідки від 04.10.2023 позивачка надала докази про рівень доходів, і можливість забезпечення сина, відтак внесок відповідача має бути співмірним в утриманні сина, і якраз сума у 10000 гривень є тою, яка забезпечує базові потреби хлопчика. Дитина до розірвання шлюбу батьків (шлюб розірвано з ініціативи батька) звикла до певного рівня життя і забезпеченості, відтак Позивачка вважає, що цей рівень батьки зобовязані надавати дитині незалежно від перебування у шлюбних відносинах.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 поступив відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам повністю відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який як визнано сторонами, проживає з позивачем.

Звертаючись із зазначеним позовом, ОСОБА_1 зазначила, що відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати свою дитину, відмовляється добровільно надавати кошти на утримання сина, а саме: на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів тощо, добровільно виділяти кошти на утримання дитини, витрачає гроші на свої потреби, інтересами сина не цікавиться.

Таким чином, між сторонами виник спір стосовно надання відповідачем аліментів на утримання сина і до досягнення ним повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 188 СК України передбачено підстави звільнення батьків від обов`язку утримувати дитину а саме, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідач є працездатною людиною, має можливість працювати та забезпечувати утримання дитини, не заперечує свого обов`язку утримувати сина, тому враховуючи потреби дитини для забезпечення його гармонійного розвитку, беручи до уваги рівність батьків по утриманню дітей, слід стягувати аліменти у розмірі 4000 грн щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю.

Судом першої інстанції було правильно зазначено про те, що стягнення з відповідача аліментів у розмірі 10000 грн щомісячно є необґрунтованим, оскільки позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами матеріальне становище відповідача, а також те, що витрати, необхідні для належного утримання дитини, з урахуванням рівності обов`язку батьків, становлять 20000 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

За змістом ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз ст. 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулій час позивач повинен довести: вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в силу ч. 2 ст. 191 СК України.

Встановлено, що під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем сплачено аліменти на утримання сина 17.11.2023 в розмірі 5500 грн, 05.12.2023 - 2500 грн, 24.12.2023 - 3000 грн.

Твердження позивачки на існування між сторонами договору про сплату аліментів є безпідставними, оскільки такий нотаріально не засвідчений, а тому в силу вимог ст.189 СК України, ст.215, 216, 220 ЦК України є нікчемним та не створює юридичних наслідків.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 21.06.2024

Головуючий

Судді