ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 629/4687/23
Номер провадження 22-ц/818/2305/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 08 січня 2024 року в складі судді Кочнєва О.В. у справі № 629/4687/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» (далі ТОВ «Кредитсервіс» ) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 09 липня 2021 року засобами електронного документообігу між товариством та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 210709-004, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 43500,00 грн строком до 09 липня 2022 року зі сплатою позивачеві 7,5% процентів у місяць, що становить 97,5% річних.

Зважаючи, що відповідачка не виконувала зобов`язання за кредитним договором, станом на 07 червня 2023 року заборгованість за кредитним договором № 210709-004 від 09 липня 2021 року становить 90981,50 грн, з яких: 28994,00 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту, 58725,00 грн прострочена заборгованість за процентами та 3262,00 грн строкова заборгованість за процентами.

Посилаючись на вказані обставини, ТОВ «Кредитсервіс» просило суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 90981,50 грн та судові витрати.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 08 січня 2024 року позовні вимоги ТОВ «Кредитсервіс» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ«Кредитсервіс» заборгованість за кредитним договором № 210709-004 від 09 липня 2021 року у розмірі 55094,00 грн, які складаються з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 28994,00 грн та процентами за користування кредитом до 09 липня 2022 року у розмірі 26100,00 грн, а також 1625,43 грн судового збору та 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ТОВ «Кредитсервіс» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачка належним чином не виконувала умови кредитного договору, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення заборгованості за тілом кредитом у сумі 28994,00 грн та нарахованими відсотками в межах строку дії договору за період з 12 грудня 2021 року до 09 липня 2022 року. Зважаючи, що строк дії договору між сторонами закінчився 09 липня 2023 року, нараховування відсотків після вказаної дати не відповідає діючого законодавства, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

01 травня 2024 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цимбал Альона Анатоліївна, на вказане судове рішення безпосередньо до Харківського апеляційного суду подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції у частині задоволених вимог та ухвалити нове судове рішення, в якому застосувати наслідки нікчемності до кредитного договору № 210709-004 від 09 липня 2021 року та зобов`язати ТОВ «Кредитсервіс» зробити перерахунок заборгованості шляхом реституції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з 16 серпня 1997 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Кошти, що були отримані ОСОБА_2 за кредитним договором № 210709-004 від 09 липня 2021 року в ТОВ «Кредитсервіс» були витрачені на сімейні потреби, а саме на навчання спільної доньки ОСОБА_3 , проте без згоди іншого з подружжя, оскільки він не підписував спірний договір. Водночас кредитне зобов`язання тягне за собою тягар фінансової відповідальності, враховуючи те, що подружжя несе солідарну відповідальність, автоматично сплата боргу закріплюється за ним, як за чоловіком ОСОБА_2 . Проте він не був ознайомлений з умовами кредитного договору та не надавав згоди на отримання даного кредиту, а тому вказаний правочин є нікчемним.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 08 січня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що 09 липня 2021 року між ТОВ «Кредитсервіс» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 210709-004, за яким остання отримала від позивача грошові кошти на власні потреби у розмірі 43500,00 грн зі сплатою 7,5% місячних процентів на суму кредиту, що складає 97,5% річних, визначено строком дії договору 12 місяців, а саме до 09 липня 2022 року (а.с.7-12).

Вказаний договір був укладений в електронній формі шляхом проставлення одноразового електронного підпису з боку відповідачки.

На підставі вказаного договору 09 липня 2021 року відповідачці перераховано 40237,50 грн з вирахуванням комісії у розмірі 3262,50 грн на картку, відкриту у АТ КБ «Приватбанк» (а.с.28).

Відповідно до розрахунку заборгованості, за період з 09 серпня 2021 року до 09 листопада 2021 року відповідачкою сплачено 27556,00 грн як щомісячні платежі, з яких 14506,00 грн погашення заборгованості за тілом кредиту та 13050,00 грн проценти за користування кредитом (а.с.29).

23 червня 2023 року відповідачці направлено досудову вимогу від 21 червня 2023 року (а.с 21-27).

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги ТОВ «Кредитсервіс» доведено й обґрунтовано належним чином, тому наявні правові підстави для стягнення з заборгованості за Кредитним договором, яка утворилася внаслідок неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Апелянтом не надано доказів щодо існування іншою суми заборгованості, ніж наведено товариством; факт отримання коштів ОСОБА_1 не спростовано.

Щодо доводів апелянта, що ним не було надано згоду на укладення кредитного договору, то відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у частині 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріали справи свідчать, що сторонами не оскаржувалась дійсність кредитного договору, такі вимоги не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Зважаючи, що сторони не звертались з позовом про визнання недійсності кредитного договору, зазначені вимоги не були предметом спору, судова колегія не вбачає підстав для розгляду вказаних обставин судом апеляційної інстанції.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що апелянт не позбавлений права звернутись з окремим позовом про визнання недійним кредитного договору до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 08 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина