Справа № 459/1880/24
Провадження № 2/459/509/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Отчак Н.Я.

з участю секретаря Лель Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицькому за правилами спрощено позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

11.07.2024 позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № 9990868 від 25.06.2020 у розмірі 18148,25 грн, 2422,40 грн судового збору та 6000 грн витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування позову зазначив, що 25.06.2020 ОСОБА_1 (далі - Відповідач), ознайомившись з умовами Публічної пропозиції на укладення Договору про надання позики ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФІЛЬ» (далі - Публічна пропозиція), підписанням Заяви-приєднання № 9990868 підтвердив, що акцептує Публічну пропозицію ТОВ "«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФІЛЬ» (далі - Фінансова Компанія), яка розміщена на сайті Фінансової Компанії: casharing.com.ua, в повному обсязі, з урахуванням Паспорту споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства), Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, Тарифів та складають Договір про надання позики (далі - Договір, Кредитний договір), укладання якого підтвердив і зобов`язався виконувати його умови. Договір вважається укладеним з дня отримання Фінансовою Компанією заповненої та підписаної Відповідачем Заяви-приєднання до Договору, свої примірники Заяви- приєднання Відповідач отримав в день укладання Договору.

Згідно Договору про надання позики № 9990868 від 25.06.2020 року Відповідачу надано позику у формі споживчого кредиту (далі - кредит) на наступних умовах: на оплату товарів та/або робіт/послуг у Партнерів зазначених у Заяві - приєднання до Договору.

Кредитні кошти надаються протягом 3-х (трьох) робочих днів з моменту укладання Договору у безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок продавця товарів та/або послуг (Партнера). Процентна ставка, відсотків річних: 0,0001%, тип процентної ставки: фіксована.

Зазначає, що Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин - ст.526 та ст.527 Цивільного кодексу України. Внаслідок чого, керуючись нормами ст.ст. 530, 1082, 1084 ЦК України, 21.12.2021 р. згідно умов Договору факторингу № 21122021, ТОВ «ФК «ПРОФІЛЬ» відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 9990868 від 25.06.2020 р. на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до Відповідача.

Згідно Договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» становить 18148,25 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 10998.9грн.; заборгованість за відсотками становить 7149.35грн.; заборгованість за комісійними винагородами становить 0,00 грн.; заборгованість за пенею становить 0,00 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати.

Ухвалою від 15.07.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 11.09.2024 з повідомленням сторін, який відкладено востаннє на 14.11.2024.

Відповідач 11.11.2024 подав суду заяву у якій просив застосувати строк позовної давності, оскільки термін кредитування згідно договору до 24.06.2021, тому просив у позові відмовити повністю.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.

Представник позивача подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, при цьому позовні вимоги не визнав та просив у позові відмовити повністю.

З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст. 223, 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку.

Судом встановлено, що відповідно до заяви-анкети № 9990868 від 25.06.2020 про приєднання до договору про надання позики ТОВ «ФК «Профіль» для фізичних осіб ОСОБА_1 для оплати отовару, отримав у ТОВ «ФК «Профіль» позику в сумі на суму 10998 грн строком на 12 місяців, з 25.06.2020 по 24.06.2021, зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 0,0001% річних; комісія за управління позикою 5%. До суми позики включена разова комісія в розмірі 999,90 грн (а. с. 29).

ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту у якому зазначені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація про орієнтовану реальну річну процентну ставку, порядок повернення позики (а. с. 30).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 9990868, наданого ТОВ «ФК «Профіт», станом на 21.12.2021 ОСОБА_1 нарахована заборгованість в сумі 18148,25 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 10998,90 грн, заборгованості за комісією за розрахункове обслуговування в сумі 7149,35 грн; заборгованість за відсотками становить 0,00 грн. (а. с. 25).

21.12.2021 між ТОВ «ФК «Профіль» і ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 21122021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Профіль» відступило за плату, а ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до боржників, зазначених у реєстрах боржників. (а. с. 36-47).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу № 21122021 від 21.12.2021 ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 9990868 від 25.06.2020 на суму 18148грн 25 коп., з яких: 10998,9 грн заборгованість за тілом кредиту, 7149,35 грн. заборгованість за відсотками (а. с. 17).

Відповідно до повідомлення № 2905/1 від 29.05.2024 між ТОВ «ФК «Профіль» та ТОВ «Діджи Фінанс» було виконано повний розрахунок передбачений п. 3 договору Факторингу № 21122021 (а. с. 24).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наданих представником позивача суду доказів вбачається, що відповідач згідно з укладеним договором № 9990868 від 25.06.2020 отримав від ТОВ «ФК «Профіль» кредит на оплату товару у сумі 9999,00 гривень. До суми позики була включена разова комісія в розмірі 999,90 грн, загальна сума позики 10998,90грн.

Пункт 4 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначає загальні витрати за споживчим кредитом як витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Відповідно частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Відтак положення вказаного закону чітко розмежовують проценти за користування кредитом та комісії, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, зокрема комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення, як окремі складові загальних витрат за споживчим кредитом.

Суд вважає, що позивачем доведено те, що відповідач внаслідок неналежного виконання умов договору не повернув тіло кредиту в сумі 10998,90 грн.

Суд враховує, що кредитний договір містить умови нарахування комісії за управління позикою в розмірі 5 % щомісячно. Однак позивач не заявляє позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по такій складовій витрат за споживчим кредитом як комісія, при цьому зазначаючи в змісті позовної заяви, що заборгованість за комісійними винагородами становить 0,00 грн.

Також матеріалами справи не підтверджено умови кредитного договору, які передбачають право позивача вимагати сплатити проценти в сумі 7149,35 грн, оскільки договором передбачений розмір відсотків за користування позикою 0,0001% річних, а в графіку платежів обов`язок відповідача щодо сплати таких відсотків взагалі відсутній. Крім того, в доданому розрахунку розмір заборгованості за відсотками становить 0,00грн.

Посилання позивача на те, що розмір заборгованості по сплаті процентів був переданий від первісного кредитора ТОВ «ФК «Профіль» саме по собі не свідчить про обґрунтованість нарахування таких процентів та суперечить положенням кредитного договору № 9990868 від 25.06.2020.

Отже, вимога позивача в частині стягнення з відповідача відсотків за договором № 9990868 від 25.06.2020 в розмірі 7149,35 грн. є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Що стосується заяви сторони відповідача з приводу застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 заявлено про застосування строків позовної давності щодо позовних вимог, який почався 25.06.2021, отже загальний трирічних строк сплинув, на думку відповідача, 24.06.2024, станом на час звернення до суду з цим позовом 11.07.2024.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.1048 та ст.625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

У відповідності до ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК України).

В цій справі ТОВ «Діджи Фінанс» направило позов до суду 10.07.2024 (документ сформований в системі «Електронний суд»), судом зареєстровано 11.07.2024.

У постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року (справа №373/651/20) зазначено, що постановою КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторі хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненням внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України діє карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені ст.ст.257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину».

У той же час постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID- 19), з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 7 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21.

Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану ( розділ доповнено пунктом 19 згідно із Законом №2120-IX від 15.03.2022 року; в редакції Закону №3450-IX від 08.11.2023 року).

Врахувавши, що останнім днем для звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 24.06.2024, з позовом позивач звернувся 11.07.2024, а Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ про внесення змін до деяких законодавчих актів України, зокрема до ЦК України, щодо продовження строків на час дії карантину, набрав чинності 2 квітня 2020 року, з огляду як на встановлені з 12 березня 2020 року карантинні обмеження, так і введення в Україні режиму воєнного стану, які діяли на час закінчення строку позовної давності, вимоги ст.257, ч.5 ст.267 ЦК України, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, належить зробити висновок, що позовну давність позивачем не було пропущено.

Відтак, станом на 11.07.2024 позивачем не пропущено позовну давність щодо платежів, строк виконання котрих відповідно до умов договору настав в період, починаючи з 25.06.2021.

За наведеного, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість у розмірі 10998,90 грн.

Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Як зазначено в ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, з урахуванням приписів п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме: 1468,12 грн (10998,90/18148,25х2422,40).

Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 та 11 листопада 2020 року у справі №673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Білецьким Б. М. при зверненні до суду надано такі документи:

договір № 42649746 про надання правничої допомоги, укладений між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Білецьким Б. М. (а. с. 31-35);

- додаткову угоду № 037 до договору № 42649746 про надання правової допомоги від 01.04.2024 (а. с. 20);

- акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 24.06.2024, у якому сторони підтверджують, що адвокатське бюро надало, а клієнт прийняв правничу (правову) допомогу загальною вартістю 6000,00 грн (а. с. 16);

- детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б. М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо стягнення заборгованості (а. с. 61);

- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС №5618/10 (а. с. 27 - 28).

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі №362/3912/18.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, предмет спору з урахуванням ціни позову за майновою вимогою, задоволення судом позовних вимог частково, враховуючи, складання заяв по суті та відсутність судових засідань у цій справі; з огляду на приписи п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд дійшов висновку для часткового задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 3000,00 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг, а відтак заяву представника позивача задовольнити частково.

При визначенні розміру витрат, суд також враховує те, що справа була розглянута в порядку спрощеного провадження, без участі представника позивача в судових засіданнях.

Керуючись ст.ст. 2, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, заборгованість за кредитним договором № 9990868 від 19.05.2021 в розмірі 10998 (десять тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім) грн 90коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»судовий збір в розмірі 1468,12грн

Стягнути з ОСОБА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 листопада 2024 р.

Суддя: Н. Я. Отчак