КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Іменем України

04.06.24 справа № 133/969/24

провадження № 4-с/133/4/24

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючої судді Пєтухової Н.О.,

за участі секретаря судових засідань Штепи В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на дії державного виконавця Козятинського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернулася до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Козятинського ВДВС у Хмільницькому районі Вінницької області ЦМУ МЮ (м.Київ), від 19.07.2022 року про закінчення виконавчого провадження №46611995, посилаючись на те, що рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області у справі №133/1557/14-ц задоволено позовні вимоги АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0; 09.12.2014 Козятинським міськрайонним судом Вінницької області було видано виконавчі документи по вказаній справі, зокрема про солідарне стягнення на користь ПАТ УкрСиббанк з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 0 у розмірі 6127,95 дол. США, що за курсом НБУ станом на 11.04.2014 р. становить 12.569123 грн. за 1 дол. США еквівалентно 77022 (сімдесят сім тисяч двадцять дві) грн. 96 грн., з яких: заборгованість за кредитом 5204,00 доларів США, що становить 65409 грн. 72 коп., у т.ч. прострочена заборгованість за кредитом 1455,25 доларів США; заборгованість за процентами 766,13 доларів США, що становить 9629 грн. 58 коп., у т.ч. прострочена заборгованість за процентами 675,62 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 120,30 доларів США, що становить 1512 грн. 06 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами 37,52 доларів США, що становить 471 грн. 60 коп., який після видачі було спрямовано на виконання до ВДВС.

20.02.2015 державним виконавцем винесено постанову про відкриття ВП №46611995 на підставі вказаного виконавчого листа.

30.01.2020 засобами поштового зв`язку представником стягувача направлено до ВДВС дві заяви від 29.01.2020 (по боржниках: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) про винесення постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних, а саме щодо зазначення валюти стягнення згідно виконавчого документа. Довгий час не отримуючи жодної актуальної інформації щодо проведення виконавчих дій, представник АТ «УКРСИББАНК» звернувся до відділу державної виконавчої служби із заявою про надання інформації щодо стану виконавчого провадження від 19.02.2024, і 22.03.2024 представник АТ «УКРСИББАНК» отримав відповідь старшого державного виконавця Козятинського ВДВС у Хмільницькому районі Вінницької області ЦМУ МЮ (м. Київ) від 28.02.2024р. № 14450 на запит про надання інформації щодо стану виконавчого провадження по боржнику ОСОБА_1 , згідної якої «виконавче провадження № 46611995 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «УКРСИББАНК» заборгованість за кредитним договором № 0 у розмірі 6127,95 дол. США, що за курсом НБУ станом на 11.04.2014р. 12.569123 грн. за 1 дол. США еквівалентно 77022,96 грн., з яких: -заборгованість за кредитом 5204,00 дол. США, що становить 65409,72 грн., у т.ч. прострочена заборгованість за кредитом 1455,25 дол. США -заборгованість за процентами - 776,13 дол. США, що становить 9629,58 грн., у т.ч. прострочена заборгованість за процентами - 675,62 дол. США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 120,30 дол. США, що становить 1512,06 грн. -пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами 37,52 дол. США, що становить 471,60 грн. було закінчено 19.07.2022 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду).

Вважає дане рішення державного виконавця незаконним та необгрунтованим з огляду на те, що зобов`язання було визначено в іноземній валюті із зазначенням її гривневого еквіваленту, а тому сума, яка підлягала сплаті у гривнях, повинна визначатися за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. На момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження боржники не сплатили всю суму заборгованості, тому в державного виконавця не було підстав для закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду. Також зазначив, що в разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана в резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми в національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена в резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Крім того, заявник зазначив, що станом на день подачі скарги до суду оскаржувана постанова стягувачу не надходила, про існування порушення своїх прав він дізнався 22.03.2024, тобто у день отримання копії відповіді начальника відділу ДВС від 28.02.2024 №14450 в електронній формі електронним листом, а тому вважає поважними причини пропуску звернення із даною скаргою до суду та просить їх поновити.

Ухвалою суду від 04.04.2024 відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

04.06.2024 від старшого державного виконавця Козятинського відділу ДВС у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Полончук Т.О. надійшов відзив на скаргу, в якому вона просить відмовити в задоволенні скарги з огляду на те, що рішення про солідарне стягнення виконане. Крім того зазначає, що оскаржувану постанову на адресу стягувача та інших учасників виконавчого провадження було направлено 22.07.2022, що підтверджується відповідним реєстром відправки простої кореспонденції.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Від представника скаржникадо суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність; скаргу підтримує в повному обсязі.

Боржники не з`явились, хоча були належним чином повідомлені.

Від старшого державного виконавця Козятинського відділу ДВС у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Полончук Т.О. одночасно з подачею відзиву заявлено клопотання про розгляд справи у її відсутність, в задоволенні скарги просить відмовити.

Інші заінтересовані особи не з`явились, хоча були належним чином повідомлені. Їх неявка в разі, якщо вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.450 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено такі обставини.

Представником стягувача до ВДВС було направлено заяву від 29.01.2020 про внесення виправлень до постанови про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення по боржнику ОСОБА_1 , а саме зміни (доповнення) реєстраційних даних щодо зазначення валюти стягнення згідно виконавчого документа; також просили надати інформацію про хід виконавчого провадження.

Із долученої до матеріалів справи копії поштового відправлення вбачається, що таке повідомлення було вручено працівникам ВДВС 30.01.2020.

Відповідно до листа стягувача, адресованого начальникові Козятинського відділу ДВС, датованого 19.02.2024, у зв`язку відсутністю будь-якої інформації щодо примусового виконання виконавчого листа №133/1557/14-ц про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованості, останній просить надати повну інформацію щодо ходу виконання виконавчого провадження.

Із листа старшого державного виконавця Козятинського ВДВС Полончук Т.О., вих. № 14450 від 28.02.2024, вбачається, що 19.07.2022 постановою державного виконавця закінчено виконавче провадження про стягнення боргу із ОСОБА_1 , на підставі ч.1 ст. 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки борг в межах двох виконавчих проваджень стягнуто в сумі 77052,96 грн.

До матеріалів справи долучено виписку про погашення за КД № за період з 08.09.2014 по 27.03.2024 ОСОБА_1 , із якого вбачається, що всього за вказаний період ОСОБА_3 було погашено 2855,94 доларів США.

Із долученої до матеріалів справи копії матеріалів виконавчого провадження № 46611995 з примусового виконання виконавчого листа № 133/1557/14-ц від 09.11.2014, по боржнику ОСОБА_1 , вбачається, що 19.02.02.2015 державним виконавцем Козятинського ВДВС було прийнято заяву стягувача АТ «Укрсиббанк» про відкриття виконавчого провадження про стягнення боргу із ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором.

20.02.2015 старшим державним виконавцем відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 133/1557/14 від 09.11.2014 про стягнення боргу в сумі 77022,96 грн з ОСОБА_1 .

В рамках даного виконавчого провадження старшим державним виконавцем, 16.08.2015 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію , стипендію та інші доходи боржника, яку направлено за місцем роботи боржника.

Із наявних в матеріалах справи розпоряджень державного виконавця, а саме за № 46611995 за період з 15 січня 2015 по 24 травня, вбачається, що грошові кошти, які надходили різними платежами в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 по примусовому виконанню виконавчого документа №133/1557/14-ц, в загальній сумі 21206,70 грн було перераховано на користь ПАТ УкрСибанк».

Як вбачається із наявної в матеріалах справи постанови, винесеної 19.07.2022 в рамках ВП №46611995, старшим державним виконавцем Козятинського ВДВС було закрито виконавче провадження про примусовому виконанні виконавчого листа № 133/1557/14-ц про стягнення боргу у розмірі 77022,96 грн з боржника ОСОБА_1 , на підставі п.9 ч.1 ст. 39 З» «Про виконавче провадження», оскільки борг на користь стягувача стягнуто в солідарному порядку в повному обсязі.

Із супровідного листа за підписом старшого державного виконавця вбачається, що 19.07.2022 за № 22523, постанову про закінчення виконавчого провадження було направлено сторонам, вказане також підтверджується реєстром простої кореспонденції за 20.07.2022.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п. а ч. 1 та ч. 2 ст. 449 ЦПК України, скаргу на дії/бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Скаржник разом із скаргою подає заяву про поновлення процесуального строку, в якій зазначено, що із відповіді на запит щодо надання інформації про хід виконавчого провадження, 22.03.2024 йому стало відомо, що 19.07.2022 постановою державного виконавця виконавче провадження ВП 46611995 закінчено на підставі п.9 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». Однак постанова про закінчення виконавчого провадження від 19.07.2022 на адресу стягувача та представника не надходила до цього часу. У зв`язку з тим, що про існування оскаржуваної постанови державного виконавця стало відомо лише 22.03.2024 отримавши відповідь начальника Козятинського ВДВС у Хмільницькому районі Вінницької області ЦМУ МЮ (м.Київ) від 12.03.2024, звертаються до суду про поновлення процесуального строку для оскарження дій державного виконавця.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено, передусім, необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії» зазначив, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до положень статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

З точки зору закону поновлення та продовження процесуального строку - це визнання права особи на вчинення певної процесуальної дії після закінчення процесуального строку, якщо його було пропущено з причин, визнаних судом поважними.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із такого: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Як вбачається із заяви скаржника, останній 19.02.2024 у зв`язку із тривалим ненаданням інформації щодо руху виконавчого провадження звернувся до Козятинського ВДВС із відповідним запитом про детальних хід виконавчого провадження по примусовому стягненню заборгованості з ОСОБА_1 .. Після такого свого звернення до державного виконавця, стягувачу було надіслано повідомлення від 22.03.2024 про закінчення виконавчого провадження. При цьому відомостей про отримання постанови від 19.07.2022 про закінчення виконавчого провадення скаржником матеріали справи не містять.

Твердження державного виконавця про те, що оскаржувана постанова була направлена стягувачу 19.07.2022 судом не береться до уваги, оскільки підтверження про фактичне отримання такої постанови стягувачем матеріали справи не містять.

З урахуванням викладено, дослідивши подане скаржником клопотання про поновлення строку на оскарження рішення та дій державного виконавця, суд встановив, що причини пропуску строку для звернення із скаргою є поважними. Відтак, строк для подання скарги підлягає поновленню.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Згідно зі статтею 192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України, грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті

З огляду на зазначене виконання за виконавчим листом повинне було здійснюватися в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до частини третьої цієї статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

У справі встановлено, що виконавче провадження відкрито за виконавчим листом, виданим Козятинським міськрайонним судом Вінницької області підставі рішення цього суду, яким було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 6127,95 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 11.04.2014 становило 77022,96 грн.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, суд вирішив стягнути з боржників грошові кошти саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржників, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржників, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням судового рішення.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18).

Враховуючи викладене, державний виконавець зобов`язаний був під час примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, керуватися положеннями статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки між стягувачем та боржниками існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом в іноземній валюті - доларах США.

При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, боржник повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу.

Згідно з частиною другої статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, рішення про закінчення виконавчого провадження було прийнято державним виконавцем передчасно, оскільки борг був погашений не у повному обсязі.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що скарга обгрунтована та така, яка підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 477,449-451 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити.

Поновити строк на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження №46611995 від 19.07.2022.

Скасувати постанову від 19.07.2022 про закінчення виконавчого провадження №46611995, винесену державним виконавцем Козятинського ВДВС у Хмільницькому районі Вінницької області ЦМУ МЮ (м.Київ).

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів до Вінницького апеляційного суду з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Наталя ПЄТУХОВА

Дата документу 04.06.24