РІШЕННЯ

Іменем України

11.06.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартьянової С.М.

при секретарі судового засідання Козьмук Д.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

24.01.2024 року позивач ТОВ «БІЗПОЗИКА» звернулося до суду через систему «Електронний суд» з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» обґрунтовує тим, що 16.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 203355-КС-007 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

ТОВ «БІЗПОЗИКА» 16.12.2021 року направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір № 203355-КС-007 про надання кредиту.

Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 35 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.

ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 35 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті).

До теперішнього часу Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 203355-КС-007 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у Розрахунку заборгованості за Договором № 203355-КС-007 Позичальника ОСОБА_1 , чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.

Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором №203355-КС-007 Відповідач на виконання умов договору здійснила часткову оплату за Договором № 203355-КС-007 на загальну суму 12 840,00 грн.

Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.

Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 , належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у Боржника станом на 09.01.2024 утворилась заборгованість за Договором № 203355-КС-007 про надання кредиту, в розмірі 78 676,15 грн, що складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту 35 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 42 469,00 грн; суми прострочених платежів за комісією 1207,15 грн.

З цих підстав, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» зазначену вище заборгованість за Договором № 203355-КС-007 про надання кредиту від 16.12.2021.

26.03.2024 року на електронну пошту суду надійшов від відповідача відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, провадження по справі закрити, посилаючись на наступні обставини.

Так, відповідач зазначає, що він не заперечує, той факт, що між ним, ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» було укладено кредитний договір №203355-КС-007 від 16.12.2021 р.

Втім, позовні вимоги ТОВ «Бізнес позика» відповідач не підтримує, оскільки твердження позивача не гуртуються на фактичних обставинах справи, разом із тим, із сумою заборгованості у розмірі 78 676,15 грн. відповідач не погоджується, вважає її необґрунтовано, не підтвердженою належними та допустимими доказами та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до вказаного Договору ТОВ «Бізнек позика» зобов`язувалось надати відповідачу кредит у розмірі 35 000,00 гривень, строк кредиту становив 24 тижні, до 02.06.2022 року.

Розрахунок заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування заборгованості.

Таким чином, виписки по рахункам або касовий документ можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів.

Відповідач стверджує, що він сплачував більше ніж вказано позивачем у позовній заяві.

Також, на підтвердження укладення кредитного договору позивачем було надано Роздруківку тексту Кредитного договору.

Однак, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що наявні в матеріалах справи паперові копії Кредитного договору створювалися у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вони підписувалися електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.

Таким чином, надані паперові копії кредитного договору не можуть вважатися електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належними доказами укладення договору між відповідачем та ТОВ «Бізнес позика».

Крім того, встановлюючи в договорі комісію в розмірі 5 250,00 гри., позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про споживче кредитування": "Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, поверненої кредитодавцю, надає витяг з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди в часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором споживчого кредиту."

Таким чином, відповідні умови договору про надання споживчого кредиту щодо сплати комісії не відповідають вимогам закону, відповідно до ст. 215 ЦК України та ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» є нікчемними, а позовну вимоги в частині стягнення комісії безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

01.04.2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він посилається на наступні обставини.

Так, позивач зазначає, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі.

До позовної заяви була додана візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладання Кредитного договору, у якій детально відображені всі дії ТОВ «Бізнес Позика» та Відповідача щодо укладення Кредитного договору в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Ця візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладення кредитного договору була посвідчена директором ТОВ «Бізнес Позика» Гайворонською М.М.

Кредитний договір підписаний боржником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між заявником/кредитором та боржником/позичальником не був би укладений.

Отже сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору.

Щодо перерахування ТОВ «Бізпозика» коштів за кредитним договором відповідачу, то номер картки для перерахування коштів за кредитним договором був вказаний відповідачем при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті.

Також, відповідач частково виконував свої зобов`язання за Кредитним договором.

Окрім того. Розрахунок заборгованості ґрунтується на умовах кредитного договору та узгоджується з матеріалами справи.

Всі платежі відповідача за кредитним договором були враховані у розрахунку заборгованості за Кредитним договором. Сума заборгованості відповідача за Кредитним договором відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором підрахована з урахуванням всіх платежів відповідача.

Щодо стягнення комісії за надання кредиту: відповідно до п. 2.5. Кредитного договору Комісія за надання кредиту: 5250,00 грн. Розмір комісії, встановлений цим пунктом Договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) договору.

Відповідно до п. 3 Кредитного договору сторони на момент укладення договору встановили графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься Знижена процентна ставка. Встановлений цим пунктом Кредитного договору графік платежів який передбачає сплату відповідачем платежів на погашення заборгованості за тілом, процентами та комісією.

Кредитним договором встановлена комісія саме за надання кредиту, а не за його обслуговування. У зв`язку з цим, посиланням відповідача на судову практику щодо комісії за обслуговування кредиту є неправомірним, через ще така судова практика не має братися судом до уваги.

Встановлення обов`язку по сплаті комісії за надання кредиту у кредитному договорі відповідає принципу свободи договору. Відповідач уклавши кредитний договір погодився зокрема сплатити комісію за надання кредиту.

Встановлення обов`язку по сплаті комісії за надання кредиту у кредитних договорах пов`язано з особливостями кредитних договорів Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика».

Кредитний договір №203355-КС-007 від 16.12.2021 року є вже сьомим кредитним договором, який укладено між ТОВ «БІЗПОЗИКА» та ОСОБА_1 .

Відповідно відповідач обізнаний про порядок укладання кредитного договору т про всі інші типові умови кредитування у ТОВ «БІЗПОЗИКА», оскільки він вже давно користується послугами ТОВ «БІЗПОЗИКА» з надання кредитів.

Ухвалою суду від 15.04.2024 року суд постановив витребувати у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», письмові докази, які становлять банківську таємницю

30.05.2024 року до суду надійшли витребувані документи.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутність відповідача, просив розглянути справу за наявними у справі доказами. Проти ухвалення рішення не заперечував.

На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України суд не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази, дійшов наступного висновку.

ТОВ «БІЗПОЗИКА» 16.12.2021 в електронній формі направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 203355-КС-007 про надання кредиту.

16.12.2021 ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 203355-КС-007 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом підписання одноразовим ідентифікатором G-1916.

Таким чином, 16.12.2021 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, шляхом підписання одноразовим ідентифікатором G-1916, був укладений кредитний договір №203355-КС-007, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 35 000,00 грн, строком кредитування на 24 тижні до 02.06.2022 року, процентна ставка: в день 0,86670555, фіксована, комісія за надання кредиту: 5250,00 грн.

ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало 16.12.2021 року Позичальнику грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн та 15 000,00 грн відповідно, шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 (який Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджує довідка про переказ грошових коштів ОСОБА_1 , та виписка за договором №б/н за період 16.12.2021 - 16.12.2021, складена АТ КБ «ПриватБанк» 19.05.2024.

До позовної заяви була додана візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладення Кредитного договору, у якій детально відображені всі дії ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 щодо укладення Кредитного договору в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Ця візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладення кредитного договору була посвідчені директором ТОВ «Бізнес Позика» ОСОБА_2

ОСОБА_1 , належним чином не виконував свої зобов`язання за Договором №203355-КС-007, тому у нього станом на 09.01.2024 утворилась заборгованість про надання кредиту, в розмірі 78 676,15 грн, що складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту 35 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 42 469,00 грн; суми прострочених платежів за комісією 1207,15 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом у гривні станом на 09.01.2024 року.

Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 203355-КС-007 Позичальник ОСОБА_1 , він на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 203355-КС-007 на загальну суму 12 840,00 грн. Докази сплати Відповідачем коштів за Кредитним договором надаються у формі інформаційних довідок, які були сформовані в платіжній системі «Платежі Онлайн».

Спірні правовідносини між сторонами виникли через неналежне виконання відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосував норми Цивільного кодексу України, Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З огляду на зазначені норми Закону, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Указаний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 року №127/33824/19.

На підставі частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожний правочин укладений в електронній формі вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243св20).

Зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, які підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, суд вважає, що між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір в електронній формі, підписаний одноразовим ідентифікатором.

Сторони договору узгодили розмір кредиту, строки та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі ст. 526, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне) виконання.

Згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, провадження № 61-22158св19, на підтвердження видачі кредитних коштів банк має надати первинні документи, зокрема, банківську виписку з карткового рахунку.

Отже виписка за картковим рахунком (по кредитному договору) є належними доказами щодо перерахування банком коштів на рахунок позичальника, що відповідно, свідчить про виконання банком взятих на себе обов`язків по наданню кредитних коштів.

Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується наданою АТ КБ «Приват Банк» випискою по рахунку ОСОБА_1 за період з 16.12.2021 по 16.12.2021, з якої видно, що відповідач 16.12.2021 отримував кредитні кошти в сумі 15 000,00 грн та 16.12.2021 20 000,00 грн, та користувався ними.

Разом з тим, ОСОБА_1 неналежно виконував зобов`язання за кредитним договором, тому заборгованість відповідача перед позивачем становить 78676,15 грн, що складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту 35 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 42 469,00 грн; суми прострочених платежів за комісією 1207,15 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом у гривні станом на 09.01.2024 року, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом у гривні станом на 09.01.2021 року.

Відповідач стверджував у відзиві на позовну заяву, що ним сплачено більше ніж вказано позивачем у позовній заяві, проте будь яких доказів сплати грошових коштів за кредитним договором надано суду не було.

Між тим, відповідач стверджував, що відповідні умови договору про надання споживчого кредиту щодо сплати комісії не відповідають вимогам закону.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит).

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредитбанк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит,-щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Як вбачається з Кредитного договору №203355-КС-007 від 16.12.2021 сторони погодили комісію за надання кредиту 5250,00 грн., що не суперечить вимогам закону України «Про споживче кредитування», а отже вимога банку щодо її стягнення є законною та обґрунтованою.

Таким чином, наданий суду відповідачем відзив на позовну заяву не спростовує факту укладання договору, наданого суду розрахунку заборгованості та факту отримання відповідачем грошових коштів. Також, заперечення висловлені в цьому відзиві відповідачем ОСОБА_1 суд оцінює критично, оскільки укладаючи Кредитний договір, він був повідомлений про розмір комісії, відсотків, порядок сплати, та інші суттєві обставини договору, і добровільно уклав цей договір та користувався отриманими коштами.

Виходячи з аналізу наведених норм Закону та встановлених судом обставин неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 78676,15 грн.

Відповідно до ч 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене вище, з відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, зокрема судовий збір у розмірі 2 422 гривні 40 копійок.

Керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 81, 89, 141, 211, 223, 247, 258 - 259, 263 - 265, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за Договором № 203355-КС-007 про надання кредиту від 16.12.2021, що становить 78 656 (сімдесят вісім тисяч шістсот п`ятдесят шість) гривень 15 копійок, яка складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту 35 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 42 469,00 грн; суми прострочених платежів за комісією 1207,15 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного текста рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», , місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1

Суддя Мартьянова С.М.