ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 жовтня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/8256/23

Головуючий у першій інстанції Роздайбіда О. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1033/24

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 травня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося з позовом до ОСОБА_3 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 101949281 в сумі 14 663,80 грн, з яких 5 400 грн заборгованість за основною сумою боргу та 9 263,80 грн заборгованість за відсотками.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 березня 2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За змістом договору товариство надало позичальнику кредит в сумі 5 400 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а клієнт зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на визначених договором умовах. Відповідачка порушила зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 30 листопада 2023 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 14 663,80 грн.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 (в редакції додаткової угоди № 26 від 31 грудня 2020 року), відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за наведеним кредитним договором. На підставі укладеного 20 жовтня 2022 року аналогічного договору факторингу таке право грошової вимоги перейшло від ТОВ «Таліон Плюс» до позивача.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 травня 2024 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість в розмірі 14 663,80 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи судове рішення таким, що не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, посилаючись на неповноту встановлення фактичних обставин справи та неправильність дослідження і оцінки доказів, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до відсутності у ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитним договором, оскільки жоден з кредиторів не повідомив боржника про зміну кредитора, не виконавши вимоги ст. 1082 ЦК України. Оскільки позивачем не надано доказів про виконання обома факторами імперативної умови щодо письмового повідомлення боржника про відступлення права грошової вимоги, то і зобов`язання здійснювати платежі позивачу у позичальника не виникає.

ОСОБА_2 зазначає, що на час укладення договору від 15 березня 2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_3 вже діяв договір факторингу між позикодавцем та ТОВ «Таліон Плюс» від 28 листопада 2018 року, проте ця обставина позичальнику доведена не була. У п. 5.2.4 додаткової угоди до договору факторингу чітко закріплено обов`язок фактора повідомити боржника про відступлення права вимоги до фактора. Такий обов`язок ТОВ «Таліон Плюс» не виконало, тому відповідно до ст. 516, 517 ЦК України несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Указує, що на підтвердження наявності заборгованості у розмірі 14 663,80 грн позивачем надано розрахунок, принцип складення якого є незрозумілим. З наявного у справі іншого розрахунку суми боргу на а.с. 60-61 вбачається, що відповідачка двічі сплачувала відсотки у сумі відповідно 15 грн та 155 грн, що не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_3 грошових розрахунків з ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» не здійснювала, про що свідчить відсутність переказів грошових коштів по її картковому рахунку.

Звертає увагу на те, що кредитні кошти за договором позики від 15 березня 2020 року надавалися строком на 30 діб. Цим же договором сторони погодили, що відсотки, нараховані після закінчення строку кредиту, є відсотками в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, а відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальник звільняється від відповідальності, передбаченої наведеною нормою, за прострочення ним виконання зобов`язання з повернення позики в період дії в Україні воєнного стану.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт укладення відповідачкою договору позики шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним ЗУ «Про електронну комерцію». Суд визнав доведеним, що зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 не виконала, доказів погашення заявленої до стягнення заборгованості не надала.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 15 березня 2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_3 укладено договір № 101949281, відповідно до умов якого остання отримала від кредитодавця грошові кошти в розмірі 5 400 грн на умовах строковості, зворотності, платності строком на 30 днів та зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом, нараховані згідно з п. 1.3, 1.4 або 1.5 цього договору (а.с. 5-6).

Відповідно до п. 1.3 цього договору на період строку, визначеного п. 1.2, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,29 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом. У випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 договору (30 днів), умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставами за весь строк користування кредитом (п. 1.4 договору).

Фінансова установа зобов`язання за кредитним договором від 15 березня 2020 року виконала та цього ж дня перерахувала на банківську картку ОСОБА_3 з номером 5168-75ХХ-ХХХХ-7082 грошові кошти в сумі 5 400 грн, що підтверджується копією платіжного доручення від 15 березня 2020 року (а.с. 7). Факт отримання цих коштів відповідачкою не оспорюється.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» передало (відступило) ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права грошової вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» прийняло належні ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с. 63-66). Пунктом 1.3. цього договору визначено, що «Право вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 23 червня 2020 року на виконання договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором № 101949281 від 15 березня 2020 року щодо заборгованості у загальній сумі 13 745,80 грн, з яких: 5 400 грн заборгованість за тілом кредиту та 8 345,80 грн заборгованість за відсотками (а.с. 75). Зазначена сума заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором від 15 березня 2020 року, складеним ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (а.с. 60-61).

Додатковою угодою № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу № 28/1118-01сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції (а.с. 69-72).

20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги щодо стягнення заборгованості з боржників, указаних у відповідних Реєстрах прав вимоги (а.с. 76-80).

Відповідно до копії реєстру прав вимоги від 21 жовтня 2020 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором від 15 березня 2020 року в сумі 14 663,80 грн, з яких: 5 400 грн заборгованість за тілом кредиту та 9 263,80 грн заборгованість за відсотками (а.с. 80 зворот-82). Сума заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором від 15 березня 2020 року, складеним ТОВ «Таліон Плюс» (а.с. 62).

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 30 листопада 2023 року за кредитним договором № 101949281 від 15 березня 2020 року наявна непогашена заборгованість у розмірі 14 663,80 грн, з яких: заборгованість за кредитом 5 400 грн та заборгованість за відсотками 9 263,80 грн (а.с. 14).

24 серпня 2023 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 101).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до фінансової установи із заявою про розірвання кредитного договору не зверталася.

Звернувшись з позовом про стягнення заборгованості, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» посилалося на невиконання позичальником умов кредитного договору щодо повернення у встановлений строк грошових коштів, указуючи, що позивач правомірно набув право вимоги до відповідачки за грошовими зобов`язаннями.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За приписами ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 3 ЗУ «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За матеріалами справи встановлено, що 15 березня 2020 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» уклало з ОСОБА_3 кредитний договір, який підписано останньою відповідно до вимог ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», а саме, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Факт укладення договору позики відповідачкою не оспорюється.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 посилається на відсутність у ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитним договором, указуючи, що жоден з кредиторів не повідомив боржницю про зміну кредитора відповідно до вимог ст. 1082 ЦК України, у зв`язку з чим у позичальника зобов`язання здійснювати платежі саме позивачу не виникає.

За змістом ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Аналізуючи наведену норму, колегія суддів виходить з того, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у задоволенні позову новому кредитору, а може впливати лише на визначення розміру заборгованості перед новим кредитором у випадку проведення виконання зобов`язання попередньому кредитору або ж свідчити про прострочення кредитора. Таким чином, за відсутності факту отримання відповідачкою письмового повідомлення про відступлення права вимоги (про заміну кредитора) остання не мала жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті заборгованості на рахунки первісного позикодавця, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у період з 15 березня 2020 року (дати укладення договору позики) до 23 червня 2020 року (дати складання реєстру прав вимоги ТОВ «Таліон Плюс») здійснила два платежі 17 квітня та 03 травня 2020 року на погашення відсотків за користування кредитом у загальному розмірі 170 грн, тобто, зазначені платежі проведені ОСОБА_2 до складення реєстру прав вимоги ТОВ «Таліон Плюс». Ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду відповідачкою не наведено тих обставин, які б перешкоджали або унеможливлювали виконання нею зобов`язань за договором позики перед первісним кредитором. З огляду на те, що ОСОБА_2 не здійснювала погашення боргу на користь первісного кредитора, суд не аналізує питання розміру заборгованості перед новим кредитором.

ОСОБА_2 заперечувала здійснення грошових розрахунків з ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», посилаючись на дані свого карткового рахунку. Проте апеляційний суд ці твердження відхиляє і зважає на те, що відповідачка не була позбавлена можливості надати суду відповідні банківські дані/інформацію на їх підтвердження, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до них, проте такі докази в матеріалах справи відсутні.

Розрахунок суми боргу за кредитом кредитодавцем ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та наступним кредитором ТОВ «Таліон Плюс» проводився відповідно до умов укладеного договору позики, зокрема, на підставі п. 1.3, 1.4 договору, тобто, у встановлений 30-денний строк користування кредитом застосовувалася дисконтна процентна ставка у 1,29 % від суми кредиту (69,66 грн щоденно), а після закінчення цього строку застосовувалася базова процентна ставка в розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (91,80 грн щоденно). Позивачем з моменту набуття у нього права вимоги до відповідачки нарахування відсотків за користування кредитом взагалі не проводилося (а.с. 14).

З детального розрахунку заборгованості (а.с. 60-61) вбачається, що ОСОБА_3 погашення за тілом кредиту не здійснювала взагалі. Заперечуючи проти наданого позивачем розрахунку суми боргу, відповідачка не надала доказів сплати коштів на погашення кредитної заборгованості та, як наслідок, не навела розрахунку, що підтверджує відсутність заявленого до стягнення боргу повністю або частково. Отже, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неправильність обрахованої суми боргу.

Не беруться до уваги твердження ОСОБА_2 про незаконність стягнення з неї відсотків за користування кредитними коштами, оскільки вони ґрунтуються на невірному та довільному тлумаченні скаржником положень правових норм.

Відповідачка наголошу на тому, що відповідно до умов договору позики відсотки, нараховані після закінчення строку кредиту, є відсотками в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, а відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальник звільняється від відповідальності, передбаченої наведеною нормою, за прострочення ним виконання зобов`язання з повернення позики в період дії в Україні воєнного стану.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 з 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, який триває і по даний час.

Згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З матеріалів справи вбачається, що відсотки за користування кредитними коштами за договором позики ОСОБА_1 нараховувалися кредитодавцем у період з 15 березня по 03 липня 2020 року, тобто, до введення на території України воєнного стану, у зв`язку з чим дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не розповсюджується на відповідальність, визначену ст. 625 ЦК України, а строк дії таких обмежень триває включно з 24 лютого 2022 року.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд приходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 травня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: О.Є. Мамонова

О.І. Онищенко