Справа № 204/3726/24
провадження 2/175/1445/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року Дніпропетровський районний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого

судді Васюченко О.Г.

з секретарем Кульпіною Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін в приміщенні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ «Українська Страхова Компанія» звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування,

В позовних вимогах позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія» суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 11998,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ПАТ «Українська кредитна спілка» та відповідачем було укладено кредитний договір № 5909к від 11.04.2013 року. На виконання умов вказаного кредитного договору КС «Українська кредитна спілка» надала, а відповідач отримав у тимчасове користування грошові кошти з дотриманням вимог їх повернення та сплати процентів у визначені договором строки, у розмірі 7500 грн. 00 коп., строком на 24 місяців, з 11.04.2013 року по 11.04.2015 року включно зі сплатою процентів у розмірі 28.8% річних.

Між Приватним акціонерним товариством «Українська Страхова Компанія» та КС «Українська кредитна спілка» укладено договір добровільного страхування кредитів № 09 від 07.05.2013 року.

Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву.

Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 4 ст.277 ЦПК України відповідачем суду не подано.

Відповідач, відповідно до ч. 7 ст.178 ЦПК України, відзив до суду не подавав, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач та/або його представник в судове засідання не з`явилися, про причини не явки суду не повідомили. Причини їх неявки в судове засідання судом визнаються не поважними, оцінюються судом як спосіб затягування розгляду справи і недобросовісне виконання своїх процесуальних прав та обов`язків, оскільки таке намагання і перенесення слухання справи було вже неодноразово, доказів на підтвердження причини відсутності в засіданні сторона відповідача не надавала (з урахуванням зазначеного, відношення сторін до своїх процесуальних прав та обов`язків і тривалості розгляду справи, суд вважає, що чергова заява про перенесення слухання справи і відсутність відповідача не перешкоджає розгляду справи). Незалежно від явки чи неявки представника відповідача сама особа в судове засідання не з`явилася без поважних причин і навіть не повідомила суд про причини неявки в судове засідання. Отже, суд вважає можливим розгляд справи на підставі наявних матеріалів і доказів. При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. При цьому слід керувався саме зазначеним, а не наявністю чи відсутністю права, що підлягає захисту, наявністю іншого спору, що начебто перешкоджає вирішенню цієї справи. Таким чином, суд вважає можливим слухання справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що між ПАТ «Українська кредитна спілка» та відповідачем було укладено кредитний договір № 5909к від 11.04.2013 року. На виконання умов вказаного кредитного договору КС «Українська кредитна спілка» надала, а відповідач отримав у тимчасове користування грошові кошти з дотриманням вимог їх повернення та сплати процентів у визначені договором строки, у розмірі 7500 грн. 00 коп., строком на 24 місяців, з 11.04.2013 року по 11.04.2015 року включно зі сплатою процентів у розмірі 28.8% річних.

Між Приватним акціонерним товариством «Українська Страхова Компанія» та КС «Українська кредитна спілка» укладено договір добровільного страхування кредитів № 9 від 07.05.2013 року.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, передбачені кредитним договором щомісячні платежі не сплачував.

Позивачем на підставі заяви № 1928 від 12.11.2021 року та доданих до неї документів, складено страховий акт № 1039кр від 15.11.2021 р. та відповідно здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 11998,28 грн.

Таким чином, оскільки ПАТ «Українська страхова компанія» виконала покладені на неї законом та умовами Договору обов`язки, до ПАТ «Українська страхова компанія» перейшло право вимоги на стягнення з відповідача матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування, у зв`язку з чим, просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Українська страхова компанія» суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 11998,28 грн. та понесені судові витрати.

Згідно з п.1.3 згаданого вище договору добровільного страхування, страховик (ПАТ «Українська страхова компанія») здійснює страхування кредитного ризику за кредитними договорами, укладеними між позичальниками та страхувальником (КС «Українська кредитна спілка»), згідно з реєстром наданих за звітний період кредитів, що укладені в межах Договору про співробітництво між останньою та позивачем.

Підпунктом 2.1 договору добровільного страхування кредитів встановлено, що страховим випадком за цим договором по відношенню до конкретного кредитного договору, що внесений до реєстру наданих кредитів, є факт збитків кредитора внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором по поверненню кредиту в строки та в порядку, передбачених укладеним між ними кредитним договором, внаслідок будь-яких подій.

Відповідальність Страховика за страховим випадком виникає у разі, якщо кредитор не одержав суми трьох будь-яких послідовних платежів, передбачених кредитним договором, протягом 10 (десяти) днів після настання строку сплати третього платежу.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором № 6788к від 26.12.2013 належним чином не виконував, передбачені кредитним договором щомісячні платежі не здійснював (доказів зворотного суду представлено не було).

Відповідно до ч. 1 ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Зазначена норма кореспондується з положеннями ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У частині 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У справі, що розглядається, спір виник між страховою компанією та фізичною особою щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

На виконання п.5.1 договору добровільного страхування кредитів, КС «Українська кредитна спілка» направила в адресу позивача (ПАТ «Українська страхова компанія») заяву №1928 від 12.11.2021 року про виплату страхового відшкодування у сумі 11998,28 грн.

Позивачем на підставі заяви № 1928 від 12.11.2021 року та доданих до неї документів, складено страховий акт № 1039кр від 15.11.2021 р. та відповідно здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 11998,28 грн.

Оскільки ПрАТ «Українська страхова компанія» виконала покладені на неї законом та умовами договору добровільного страхування кредитів обов`язки, до ПАТ «Українська страхова компанія» перейшло право вимоги на стягнення з відповідача матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування.

Як встановлено судом, Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія» (страховик) виплатило страхувальнику страхове відшкодування та звернулося до з вимогою про відшкодування виплаченої суми страхового відшкодування.

З урахуванням положень ст.993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», якими регулюються правовідносини між сторонами у справі, позивач - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія», виплативши страхове відшкодування за договором майнового страхування КС «Українська кредитна спілка», отримало від останнього права кредитора до ОСОБА_1

КС «Українська кредитна спілка» реалізувало своє право кредитора шляхом пред`явлення вимоги до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія», оскільки за договором страхування (Закону України «Про страхування») останнє надало згоду на прийняття обов`язку сторони боржника у деліктному зобов`язанні, якщо воно виникне.

Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, й зміна в ньому кредитора. Натомість регрес - право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким відповідальна особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим і виникло нове - пов`язане саме з регресною вимогою.

Завдання майнової шкоди страхувальнику слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором майнового страхування, в якому кредитором є страхувальник, а боржником - страховик.

Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, підставою виникнення якого є завдання шкоди. Одержання страхувальником повного відшкодування збитків від особи, яка їх завдала, припиняє деліктне зобов`язання, що тягне за собою припинення обов`язку страховика здійснити страхову виплату (п. 4 ч. 1 ст.991 ЦК), але не навпаки.

Виплата страховиком страхувальнику страхового відшкодування є обов`язком страховика за договором (ст.988 ЦК України). Така виплата не припиняє деліктного зобов`язання і не може вважатися відшкодуванням шкоди потерпілому в цьому зобов`язанні, оскільки страховик у правовідносинах добровільного майнового страхування не є боржником у деліктному зобов`язанні. Тобто заподіювач шкоди залишається зобов`язаним відшкодувати завдану ним шкоду незалежно від того, чи звертався до нього з відповідною вимогою сам потерпілий, чи страховик після виплати потерпілому відшкодування за договором майнового страхування.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, є суброгацією.

Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Тобто страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, й строк такої вимоги почав спливати з моменту заподіяння шкоди. У зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності.

Таким чином, оскільки ПАТ «Українська страхова компанія», виконавши свої зобов`язання за договорами страхування та здійснивши виплату страхового відшкодування, не отримало повного фактичного відшкодування цієї суми від відповідача, як особи, відповідальної за відшкодування заподіяних збитків на суму 11998,28 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача завданих збитків підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається що позивачем сплачено судовий збір за вимогу майнового характеру, при зверненні до суду у розмірі 2270,00 грн. замість належних 3028,00 грн.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Дане положення кореспондується зі статтею 55 Конституції України в якій закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Реалізується право особи на захист у суді шляхом подачі позову до суду, яка підлягає оплаті судовим збором.

У ст. 1, 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат та справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Рекомендації R (81) 7 Комітету міністрів державам?членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя від 14.05.1981 року та практику Європейського суду з прав людини, які встановлюють, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

За практикою ЄСПЛ, судовий збір не повинен обмежувати право заявників на доступ до правосуддя та має бути «розумним». Разом з тим, на думку ЄСПЛ, судовий збір є таким собі обмежувальним заходом, який попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів.

У рішеннях у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000р. ЕСПЛ зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тобто, враховуючи той факт, що позивачем по справі не було сплачено судовий збір у повному обсязі, а питання розподілу здійснюється під час ухвалення рішення по справі, а також той факт, що не сплата судового збору не повинна позбавляти громадян права на доступ до правосуддя, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача по справі на користь Держави суму судового збору, яка не була сплачена позивачем при зверненні до суду.

Отже з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія» судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2270,00 грн. та на користь Держави підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору недоплаченого позивачем у сумі 758,00 грн. за вимогу майнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.512, 514, 933, 979 ЦК України, ст.ст.81, 141, 258-268 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія» () суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 11998,28 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія» () судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Держави судовий збір у розмірі 758,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Г. Васюченко