Справа № 136/2389/23
Провадження № 22-ц/801/1322/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іванець О. Д.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 рокуСправа № 136/2389/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 08 квітня 2024 року, ухвалене у складі судді Іванець О. Д. в м. Липовець, дата складення повного тексту рішення відповідає даті його ухвалення,-

встановив:

19 грудня 2023 ОСОБА_1 через звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Позов мотивований тим, 05 червня 2023 близько 09 год. 17 хв. на відрізку автошляху Т-02-36 між населеними пунктами м. Липовець - с. Зозів, відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), учасниками якої є сторони у справі та внаслідок якої позивач отримав легкі тілесні ушкодження (Висновок експерта Вінницького обласного бюро СМЕ №94/97 від 27.07.2023). Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №3805/3806/23-21 від 26.06.2023, проведеної в рамках кримінального провадження, ДТП відбулося внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 положень ПДР України. Позивач вказує на те, що внаслідок травм, отриманих при ДТП, він зазнав фізичних страждань, у зв`язку з чим тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні, станом на день подання позову продовжує вживати лікарські препарати, подія ДТП відобразилась на емоційному стані, внаслідок чого він переживав душевні страждання. Вважає, що заподіяна при дорожньо-транспортній пригоді шкода здоров`ю знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з його душевними стражданнями, у зв`язку з чим він просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 60 000 грн.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 08 квітня 2024 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 25 000 грн 00 коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 167 гривень 00 коп., в іншій частині позовних вимог відмовлено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 073 грн 60 коп.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на доведеність вини відповідача у ДТП та отримання тілесних ушкоджень позивача. Моральна шкода, завдана позивачеві ОСОБА_1 полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП в результаті протиправної поведінки відповідача. Виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 25 000 грн. Враховуючи те, що позов задоволено частково, витрат на правову допомогу позивача задоволено пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 4 167,00 грн. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору, тому суд дійшов висновку про його стягнення із відповідача в дохід держави.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не дослідив належно докази, а саме Висновок експерта, вважає їх неналежними, оскільки стверджує, що травми, завдані ОСОБА_1 , записані із його слів та клінічно не досліджені, ним штучно створені умови для госпіталізації. Звертає увагу, що він частково визнає позов на суму 5 000 грн, однак судом першої інстанції не було ухвалено рішення щодо цього. Вказує, що на момент ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПРАТ «УСК «КНЯЖАВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», а відтак він є неналежним відповідачем.

27 травня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 адвоката Щавінського К. С., в якому він зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що поданий позов обґрунтований та доведений належними доказами. Вважає, що доводи апеляційної скарги гуртуються на припущеннях відповідача, тілесні ушкодження, отримані внаслідок ДТП спростовуються Висновком експерта Вінницького обласного бюро СМЕ №94/97/ від 27.07.2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вказаним вимогам.

По справі встановлено наступне:

05 червня 2023 о 09 год. 17 хв. на відрізку автошляху Т-02-36 між населеними пунктами м. Липовець - с. Зозів, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ГАЗ-31105 державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по своїй смузі руху в напрямку с. Зозів Вінницького району Вінницької області, на заокругленні ділянки дороги праворуч по напрямку його руху, в порушення вимог пунктів 2.3 (б), 11.1, 11.3 ПДР України, змінив напрямок свого руху ліворуч та виїхав на зустрічну смугу руху, по якій в цей час рухався автомобіль OPEL Astra д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого відбулося зіткнення, що підтверджується протоколом огляду місця ДТП від 05.06.2023 (а.с. 12), схемою місця ДТП (а.с. 13), фототаблицями з місця події (а.с. 14-17);

- в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми - струс головного мозку; забою грудної клітки зліва; забійних ран лівого ліктьового суглобу, що належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, що встановлено з висновку експерта Вінницького обласного бюро СМЕ №94/97 від 27.07.2023 (а.с. 21-22);

- Оглянутою в судовому засіданні суду першої інстанції медичною картою стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_1 , підтверджено, що в зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні(з 07 по 14 червня 2023 року);

- Висновком судової автотехнічної експертизи №3805/3806/23-21 від 26.06.2023 встановлено, що в заданій дорожній ситуації водій автомобіля «ГАЗ 31105», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 повинен був керуватись нормами п. 10.1, 11.1, 11.3 чи п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України. В заданій дорожній ситуації водій автомобіля «OPEL ASTRA», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 повинен був керуватись технічними нормами вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В заданій дорожній ситуації практична можливість у водія автомобіля «ГАЗ 31105», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 попередити подію даного ДТП зумовлювалась виконанням ним технічних норм вимог п. 10.1, 11.1, 11.3 чи п. 2.3 «б» ПДР України, водій ОСОБА_1 не мав технічної можливості попередити дане ДТП шляхом виконання ним вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. З технічної точки зору, причиною виникнення події даної ДТП стала невідповідність дій водія автомобіля «ГАЗ 31105», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 технічним нормам п.10.1, 11.1, 11.3 чи п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України». З урахуванням виявленої слідової інформації (протоколу ОМП, фото таблиць, план-схеми до протоколу), покази водія ОСОБА_2 стосовно розвитку події даної ДТП є технічного обґрунтованими. З урахуванням виявленої слідової інформації (протоколу ОМП, фото таблиць, план-схеми до протоколу), покази водія ОСОБА_1 стосовно розвитку події даної ДТП є технічно обґрунтованими. В заданій дорожній ситуації в діях водія автомобіля «ГАЗ 31105», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 вбачаються невідповідності нормам п.11.1, 11.3, 10.1 чи п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, в даному випадку, водій ОСОБА_2 є винуватцем ДТП, оскільки не дотримався ПДР та в його діях вбачається невідповідність вимогам п.11.1, 11.3, 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП, що підтверджується вищевказаним висновком експерта (а.с. 23-31);

- ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 04.03.2024 (кримінальне провадження за №0000193) звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілим ОСОБА_3 , кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000193 від 05.06.2023, про обвинувачення ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - закрито (а. с. 58-59).

Між сторонами виник спір про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.

За загальним принципом, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, як уже зазначалось, винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону).

В абзаці 5 п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Великою Палатою Верховного Суду наголошено, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми .

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17).

З інформації МТСБУ (https://policy.mtsbu.ua/), яка знаходиться у вільному доступі встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 станом на день вчинення ДТП (05 червня 2023 року) була застрахована в ПРАТ «УСК «КНЯЖАВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП».

Проте, позивач, пред`являючи позов до ОСОБА_2 , як винуватця ДТП, не врахував, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована, то належним відповідачем у справі є страховик, а ОСОБА_2 може нести відповідальність лише у випадку страхового відшкодування або за відсутності обов`язку страховика відшкодовувати шкоду.

Отже доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що даний позов пред`явлений до неналежного відповідача, є підставними.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу, не врахував положення закону, які регулюють дані правовідносини та не навів мотивів, чому він не взяв до уваги твердження відповідача ОСОБА_2 про пред`явлення позову ОСОБА_1 до нього як до належного відповідача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження, оскільки заміна належного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п. 40 постанови ВП ВС від 17.2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Оскільки без належного відповідача: страховика неможливо визначити чи нестиме відповідальність ОСОБА_2 , як винуватець ДТП, в задоволенні позову слід відмовити.

З урахуванням того, що позов пред`явлений до неналежного кола осіб апеляційний суд не дає оцінку іншим доводам апеляційної скарги .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини1 статті 374ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції є таким, що постановлене без повного з`ясування обставин справи, що призвело до невірного застосування норм матеріального права, а саме: незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Тому рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 08 квітня 2024 року підлягає скасуванню постановленням нового: про відмову у задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

1)Позивач ОСОБА_1 згідно п.п. 2,6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору;

2)відповідач ОСОБА_2 подаючи апеляційну скаргу сплатив судовий у сумі 1610,40 грн (а. с. 73);

3)відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог;

4)з урахуванням того, що позов не підлягає до задоволення, тому понесені ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України(ч. 7 ст. 141 ЦПК України)

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій становить менше 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, перелічених в пунктах 2-3 частини 3 статті 389 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 376, 367, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 08 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове.

Відмовити задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 ).

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. В. Ковальчук

Т. Б. Сало