Справа №443/512/24
Провадження №2/443/290/24
РІШЕННЯ

іменем України

10 червня 2024 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - територіальна громада села Сугрів в особі Ходорівської міської ради Львівської області про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: становити факт його постійного проживання разом із ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 на момент смерті останнього, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) на території Вербицької сільської ради, площею 1,89 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №013879 від 13.09.1996 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 14.06.1996 року №383 та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за № 590; визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вербицької сільської ради, загальною площею 1,3308 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №068379 від 20.01.2003 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його бабуся по батьковій лінії ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Вербицької сільської ради, площею 1,89 умовних кадастрових гектари, що належало померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №013879 від 13.09.1996 року. Згідно довідки Ходорівської міської ради №93 від 11.03.2024 року, ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заповіту від імені ОСОБА_4 у виконавчому комітеті Вербицької сільської ради не посвідчувалося. До дня смерті і на день смерті разом із нею постійно проживав чоловік ОСОБА_3 , який прийняв спадщину у піврічний термін, вступивши в управління та володіння спадковим майном. Зазначає, що скільки ОСОБА_3 проживав зі своєю дружиною ОСОБА_4 на час її смерті, не заявляв про відмову від спадщини, вступив в управління та володіння спадковим майном, то фактично прийняв спадщину, однак юридично не оформив своїх спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його названий дідусь ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вербицької сільської ради, загальною площею 1,3308 га, що належали померлому згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №068379 від 20.01.2003 року. Також у склад спадщини увійшло право на земельну частку (пай) на території Вербицької сільської ради, площею 1,89 умовних кадастрових гектари, що він фактично успадкував після смерті своєї дружини ОСОБА_4 , але юридично не оформив своїх спадкових прав. Згідно довідки Ходорівської міської ради Львівської області №92 від 11.03.2024 року, ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . За вказаною адресою з ним до дня смерті та на день смерті постійно проживав без реєстрації ОСОБА_2 . Від імені ОСОБА_3 у виконавчому комітеті Вербицької сільської ради посвідчено заповіт за № 43 від 18.11.1999 року в користь онука ОСОБА_2 . ОСОБА_2 прийняв спадщину в шестимісячний термін після смерті ОСОБА_3 , вступивши в управління та володіння спадковим майном. Він постійно проживав без реєстрації із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняв, однак юридично спадкові права не оформив.

14.03.2024 року він звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору з метою отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , однак нотаріус відмовив у його видачі через пропуск піврічного терміну для подання заяви про прийняття спадщини, а також через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що знаходяться на території Вербицької сільської ради, що належали померлому і є спадковим майном.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 03.04.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 26.04.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з мотивів, викладених у такому, просив позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, просив позов задоволити.

Представник третьої особи - Ходорівської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якого просить проводити розгляд справи без участі їхнього представника та винести рішення за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши вступне слово представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено такі обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його матір`ю є ОСОБА_5 (а.с.12).

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , 09.08.1966 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с.13).

Як видно із свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (а.с.14).

Як вбачається із копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.7-8), останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 25.05.2001 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивача по батьковій лінії ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 , виданим Вербицькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 19.08.1999 року (а.с.15).

Після смерті бабусі відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Вербицької сільської ради, площею 1,89 умовних кадастрових гектари, що належало померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №013879 від 13.09.1996 року (а.с.18).

Згідно довідки Ходорівської міської ради №93 від 11.03.2024 року, ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заповіту від імені ОСОБА_4 у виконавчому комітеті Вербицької сільської ради не посвідчувалося. До дня смерті і на день смерті разом із нею постійно проживав чоловік ОСОБА_3 , який прийняв спадщину у піврічний термін, вступивши в управління та володіння спадковим майном (а.с.16).

Оскільки заповіту, на випадок своєї смерті, ОСОБА_4 не залишала, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 був її чоловік - ОСОБА_3 та син останньої - ОСОБА_1 .

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_1 спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у жоден із передбачених законом способів не прийняв,що підтверджується також інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №75198945 від 19.12.2023 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17).

Натомість ОСОБА_3 , спадщину за законом після смерті своєї дружини - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично прийняв, оскільки вступив в управління і володіння спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР 1963 року), однак юридично своїх спадкових прав не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер названий дідусь позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 , виданим Вербицькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 09.08.2007 року (а.с.20).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вербицької сільської ради, загальною площею 1,3308 га, що належали померлому згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №068379 від 20.01.2003 року (а.с.24).

Також у склад спадщини увійшло право на земельну частку (пай) на території Вербицької сільської ради, площею 1,89 умовних кадастрових гектари, що він фактично успадкував після смерті своєї дружини ОСОБА_4 , але юридично не оформив своїх спадкових прав.

За життя ОСОБА_3 , 18.11.1999 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Вербицької сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 43, згідно якого останній заповіла усе своє майно внукові - ОСОБА_2 (а.с.22).

Згідно довідки Ходорівської міської ради Львівської області №92 від 11.03.2024 року, ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . За вказаною адресою з ним до дня смерті та на день смерті постійно проживав без реєстрації ОСОБА_2 . Від імені ОСОБА_3 у виконавчому комітеті Вербицької сільської ради посвідчено заповіт за № 43 від 18.11.1999 року в користь онука ОСОБА_2 . ОСОБА_2 прийняв спадщину в шестимісячний термін після смерті ОСОБА_3 , вступивши в управління та володіння спадковим майном (а.с.21).

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Допитаний як свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні дав покази про те, що являється батьком позивача.ОСОБА_3 був його вітчимом, який проживав у с.Сугрів разом із його сином. Його син доглядав за ОСОБА_3 , після перенесеного ним інсульту, займався його похованням. Інших дітей у ОСОБА_3 , не було.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні дала покази про те, що являється матір`ю позивача. Її син жив разом із ОСОБА_3 у с.Сугрів, доглядав за ним. ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4 мали земельні паї. Після смерті ОСОБА_3 вони шукали документи на земельні паї, однак не могли їх знайти.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 був тільки позивач.

ОСОБА_2 , спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийняв, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час смерті останнього, однак юридично своїх спадкових прав не оформив, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №75198949 від 19.12.2023 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.23).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Однак, постановою завідувача Жидачівської ДНК Львівської області Матусека В.В. №122/02-31 від 14.03.2024 року, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з тим, що він пропустив піврічний термін з дня смерті спадкодавця, зі заявою про прийняття спадщини в Жидачівську ДНК Львівсько області не звернувся, а також відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Вербицької сільської ради Стрийського району Львівської області, що належав померлому і є спадковим майном (а.с.26).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Одночасно суд бере до уваги і той факт, що позивач позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту постійного проживання із спадкодавцем на час його смерті.

Таким чином, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду письмовими доказами та показами свідків, достатньо стверджується той факт, щоОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 постійно проживав разом із спадкодавцем - ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивач стверджує, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно втрачено.

Доказом того, що покійна ОСОБА_4 отримала право на середню земельну частку (пай), маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №013879, зареєстрованого 13.09.1996, реєстраційний номер 590, площа земельної ділянки - 1,89 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 14.06.1996 №383, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №3708/15-23 від 08.12.2023 (а.с.18).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_4 у відділі не зареєстровано.

Доказом того, що покійному ОСОБА_3 на праві приватної власності належали земельні ділянки, які розташовані на території Вербицької сільської ради Жидачівського району Львівської області, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №3708/15-23 від 08.12.2023, відповідно до якої, згідно книги записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Вербицької сільської ради Жидачівського району Львівської області, на підставі рішення ХІ сесії ІІІ-го демократичного скликання Вербицької сільської ради народних депутатів від 19.10.2001 р. №15 на гр. ОСОБА_3 зареєстрований Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №068379 від 20.01.2003 р.. Реєстраційний номер 478. Площа земельної ділянки - 1,3308 га. (а.с.24).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_3 у відділі не зареєстровано.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зокрема, у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Вербицької сільської ради, Жидачівського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 разом із ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 на момент смерті останнього, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) на території Вербицької сільської ради, площею 1,89 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №013879 від 13.09.1996 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 14.06.1996 року №383 та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за № 590.

Визнати за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вербицької сільської ради, загальною площею 1,3308 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №068379 від 20.01.2003 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20 червня 2024 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка