РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1310/24

Провадження № 2/293/552/2024

14 листопада 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить винести рішення про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 11.05.2024 Черняхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що його шлюб із ОСОБА_4 не склався, зникло взаєморозуміння, розійшлися погляди на сімейні відносини. На даний час позивач зустрів іншу жінку, з якою має намір створити сім`ю. Зазначає, що від шлюбу мають неповнолітнього сина: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу позивач просить залишити неповнолітнього сина проживати разом із відповідачем ОСОБА_2 .

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

05.09.2024 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Збаражському О.М. для розгляду.

На виконання вимог ч.8 ст. 187 ЦПК України 05.09.2024 суд отримав з ЄДДР відомості про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 09.09.2024 відкрито провадження у справі №293/1310/24 розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 14.10.2024 суд здійснив перехід від спрощеного провадження без виклику сторін до розгляду справи за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Розгляд справи по суті призначив на 14.11.2024.

14.11.2024 сторони в судове засідання не прибули. Про розгляд справи повідомлялись встановленим порядком.

Позивач ОСОБА_1 згідно заяви від 23.10.2024 просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_4 згідно поданої заяви від 14.11.2024 позов визнала, не заперечувала проти його задоволення, просила розглянути справу без її участі.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки явка відповідача судом не визнавалась обов`язковою, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

11.05.2024 Черняхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , актовий запис №53, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5).

Сторони мають неповнолітнього сина: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 6).

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ

Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частиною першою статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою та четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб (частина другої статті 115 Сімейного кодексу України).

V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ

Між сторонами виникли правовідносини з приводу припинення шлюбних відносин.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач бажає розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем, посилаючись на те, що шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер, збереження шлюбу є неможливим.

Згідно із положеннями п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з позовом, наполягаючи на розірванні шлюбу, оскільки фактично сімейні стосунки припинені.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем.

Таким чином, сім`я фактично розпалася і збережена бути не може, стосунки, які існують між сторонами, виключають можливість збереження сім`ї, подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати.

Щодо вимоги позивача про залишення неповнолітньої дитини проживати разом із матір`ю ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

За відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. До такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові № 200/952/18 від 15 січня 2020 року.

Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2021 року у справі № 339/143/20 (провадження № 61-6809св21) вказав, що зазначення у резолютивній частині рішення суду про те, щоб малолітнього сина залишити на проживання з матір`ю, не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки суд лише констатував, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання.

У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 344/2561/16, провадження № 61-12422св18, викладено правовий висновок, що рішення про розірвання шлюбу, яким визначено місце проживання дитини, за своєю правовою природою не є судовим рішенням про визначення місця проживання дитини відповідно до статті 19 СК України.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Сторони не зверталися до суду із вимогами про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, відповідач ОСОБА_2 не подавала до суду своїх заперечень щодо проживання спільної дитини разом із нею.

Таким чином, суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, в межах вимог позову про розірвання шлюбу залишає спільну дитину сторін, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживати разом із відповідачем, чим лише констатує місце проживання дитини, не визначаючи його, оскільки відповідач не заперечувала проти цього та вказане відповідатиме інтересам дитини.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач не просив здійснити розподіл судових витрат, тому судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн. суд залишає за позивачем.

Керуючись статтями 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 11.05.2024 Черняхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №53.

3. Неповнолітню дитину сторін: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати разом із своєю матір`ю ОСОБА_2 .

Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили направити судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2

адреса реєстрації:

АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач:

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

адреса реєстрації:

АДРЕСА_2

РНОКПП НОМЕР_2

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ