Провадження № 2/357/5885/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" листопада 2024 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О. В. , оглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання договору довічного утримання,

В С Т А Н О В И В :

07.11.2024 представник позивача, адвокат Расторгуєв Олександр Валерійович, звернувся до суду з даним позовом, в якому просить розірвати договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуднік І.В., 29.01.2020 та зареєстрований в реєстрі за №124, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Та судові витрати покласти на відповідача.

11.11.2024 судом, згідно із ч. 8 ст. 187 ЦПК України, отримано відповідь на запит з Єдиного державного демографічного реєстру.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до частини сьомої статті 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Згідно з частиною першою статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Таким чином, судові органи чітко відокремлені від інших органів державної влади.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від « 12» квітня 2019 року № 41 (далі - Положення), в Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України.

Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Відповідно до підпункту 12.4 пункту 12 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, ордер має містити назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавець чітко відокремив судові органи як такі, що повинні бути окремо зазначені в ордері на надання правової допомоги, зокрема в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога».

Отже, ордер має містити назву органу, в якому надається правова допомога адвокатом, при цьому в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2019 у справі № 9901/847/18.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Представника позивача - адвоката Расторгуєв О.В. надав до позовної заяви оригінал ордера на надання правової допомоги серії АІ №1345428, у якому зазначено, що адвокат надає правову допомогу ОСОБА_1 у КНП КОР «Київський обласний онкологічний диспансер», у Київській обласній клінічній лікарні та будь-яких інших медичних установах.

Отже, встановлено, що ордер на надання правової допомоги серії АІ №1345428, який виданий Адвокатським бюро «Расторгуєва Олександра», не містить назви судового органу, у якому надається правова допомога позивачу.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/939/18, звернення до суду адвоката при реалізації права на справедливий суд передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, яка є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази подаються в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи, із зазначенням назви судового органу, у якому надається правова допомога позивачу), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, делегованих йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника.

Встановлено, що позовна заява від імені позивача підписана представником ОСОБА_4 , водночас, до позовної заяви не додано належним чином оформлених документів, які б підтверджували волевиявлення позивача ОСОБА_1 на надання повноважень адвокату Расторгуєву О.В. щодо її представництва у суді та права підпису процесуальних документів, які подаються до суду від імені та в інтересах позивача, та які могли б надати можливість суду перевірити обсяг наданих повноважень.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню, оскільки, підписана особою, яка не має права її підписувати.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадку коли позивач відповідно до ухвали про залишення позову без руху у встановлений судом строк не виконає вимоги ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст.185 ЦПК України заява повертається, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до ч. 6 ст. 185 ЦПК України, про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу та ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено.

Відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Отже, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання договору довічного утримання, підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст. 185, 353 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання договору довічного утримання, повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала складена 11.11.2024.

Суддя О. В. Бондаренко