ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/3027/16-ц Головуючий суддя І інстанції Подус Г. С.
Провадження № 22-ц/818/2054/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: надання послуг
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2021 року по справі № 638/3027/16-ц за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

встановив :

У лютому 2016 року представник КП «Харківські теплові мережі» Пономарьова Н.В., що діє на підставі довіреності №38-601/14 від 17.02.2014 року звернувся з позовом до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.08.2001 року по 31.10.2015 року у сумі 41386, 14 грн., а також стягнути судовий збір.

Позовна заява мотивована тим, що позивач КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання згідно з Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Вказує, що внаслідок неповної та несвоєчасної оплати відповідачем наданих послуг за період з 01.08.2001 року по 31.10.2015 року виникла заборгованість у розмірі 41386, 14 грн., яка підлягає стягненню на користь підприємства відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII).

04.07.2016 року від ОСОБА_4 надійшла заява про застосування строків позовної давності

05.10.2016 року надійшли пояснення від представника КП «Харківські теплові мережі» Пономарьової Н.В., якими вона просила задовольнити позовні вимоги КП «ХТМ» в повному обсязі з посиланням на те, що підставою для проведення перерахунку нарахувань за послуги з теплопостачання є лише акт-претензія встановленої законом типової форми, однак за період з 2012 року по 31.10.2015 року звернень щодо неякісної послуги з теплопостачання від відповідачів не надходило

У січні 2018 року позивач на підставі вищевказаних обставин уточнив позовну заяву та остаточно просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь КП «ХТМ» заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.08.2001 по 31.10.2015 року у розмірі 41386, 14 грн., а також відповідно до ст. 625 ЦК України стягнути інфляційні витрати в розмірі 13956, 25 грн та 3% річних у розмірі 1573, 12 грн. та відшкодувати судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору. Поновити позовну давність з дати звернення до суду з заявою про видачу судового наказу з 01.12.2012. На обґрунтування було також вказано, що відповідачі як споживачі послуг позивача не виконали свого обов`язку укласти відповідний договір на постачання теплової енергії. У листопаді 2015 року КП «ХТМ» вже зверталося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.08.2011 по 31.10.2015 на суму 41386,14 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.11.2015 було відмовлено в прийнятті заяви про видачу судового наказу, оскільки заявлені вимоги свідчать про спір про право та позивачу було роз`яснено, що він вправі подати з цього приводу позовну заяву, тому строк позовної давності має бути поновлений з урахуванням дати звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, з 01.12.2012 по 31.10.2015 на суму 17154, 48 грн., а тому позивач наполягав на задоволенні своїх позовних вимог за весь період з 01.08.2001 по 31.10.2015 на суму 41386,14 грн.

В якості правових підстав для покладення обов`язку сплатити заборгованість на усіх відповідачів позивач також покликався на норму ч. 4 ст. 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує її утримувати та сплачувати за надані їм фактично послуги, а повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню житла на підставі ст. 156 ЦК України.

У відзиві відповідачі просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилались на те, що внаслідок систематичних порушень владою конституційних прав, значний та тривалий хворобливий стан ОСОБА_2 , який потребує значних витрат на її лікування, а також необхідність дорого вартісного лікування дочки ОСОБА_4 , відсутність паспорта та можливості оформлення пенсії ОСОБА_3 , що привело до відсутності належного доходу в сім`ї відповідачів з вини держави, що унеможливлює сплату ними послуг КП «ХТМ».

Відповідачами подано зустрічну позовну заяву про стягнення з КП «ХТМ» моральної шкоди у розмірі 60 000 грн з посиланням на те, що КП «ХТМ» неякісно надає послуги з теплопостачання, внаслідок чого відповідачам було заподіяно моральну шкоду.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.10.2010 у прийнятті зустрічного позову відповідачів відмовлено.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2021 року позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 25.11.2012 року по 31.10.2015 року у розмірі 17741, 37 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» інфляційні витрати в розмірі в розмірі 13956, 25 грн. та 3% річних у розмірі 1573,12 грн.

Стягнуто у дольовому порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 судовий збір за подання апеляційної скарги на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» у розмірі 1600 грн.

Стягнуто у дольовому порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 805 грн. 53 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Вказав, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки суд порушив вимоги щодо вручення судових повісток відповідачам та повідомлення про судове засідання 15.09.2021. Розміщення на сайті повідомлення про день засідання не є належним повідомленням стороно відповідачів, так як їх місце проживання суду відоме і вони його не змінювали. До цього моменту вони отримували повістки з повідомленням про день та час засідання. Такі дії суду порушують законні гарантії відповідачів на доступ до суду, що є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства. На підтвердження своїх аргументів покликається на правові висновки, які були висловлені у постанові ОП КЦС ВС від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21). З цих підстав та відповідно до ч. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає обов`язковому скасуванню.

Також апелянт наполягає на тому, що суд помилково відмовив у розгляді зустрічної заяви відповідачів, яку він вважає обґрунтованою, оскільки позивач не надавав відповідачам якісних послуг. Вважає, що заборгованість за надані відповідачам послугу з теплопостачання підлягає перерахунку, так як кожного року в зимовий період температура в їхній квартирі була низькою, частково внаслідок переобладнання мешканцями нижніх квартир системи опалення таким чином, що до них тепло не доходило, і переважно з-за того, що позивачем не забезпечена система рециркуляції тепла по системі теплозабезпечення. Стояк парового теплопостачання є останнім у всіх будинках мікрорайону і тепло в необхідній температурі не надходить до їхнього стояка теплопостачання, витрачаючись на опалення інших будинків. Ним заявлено клопотання в суді першої інстанції про витребування від відповідача документів про систему теплопостачання та про проведення судово-технічної експертизи системи опалення на відповідність нормативним вимогам, але воно було незаконно проігноровано.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга знайшла своє часткове підтвердження.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Згідно ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема: 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Порядок повідомлення учасників справи про судове засідання та вручення судових повісток про виклик регулюється ст. 128 ЦПК України.

Відповідно до ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Право на публічний розгляд, передбачене п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, параграф 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Суд першої інстанції при вирішенні позову на зазначене уваги не звернув, не врахував, що матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення учасників справи про розгляд справи в суді.

Розгляд справи 09.06.2021 не відбувся у зв`язку із неявкою відповідачів і розгляд справи було відкладено на 10-00 15.09.2021. Про розгляд справи на 15.09.2021 відповідачі були повідомлені шляхом розміщення відповідного оголошення в мережі Інтернет на сайті «Судова влада України», оскільки у суду не було належного фінансування поштових відправлень. Однак таке рішення суду не відповідає наведеним нормам цивільного процесуального права.

Тлумачення частини першої статті 8, частини другої статті 211, пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що:

обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства відкритості судового процесу;

невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства;

розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Саме такі правові висновки були висловлені у постанові ОП КЦС ВС від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21).

У справі відсутні документи (зворотні повідомлення тощо) на підтвердження того, що суд першої інстанції надіслав відповідачам судові повістки про дату судового засідання, коли було ухвалене рішення по суті спору. У матеріалах справи є лише інформація про те, що суд виклав відповідне оголошення на сайті судова влада, що за відсутності для цього законних підстав, не можна вважати належним повідомленням сторони відповідача про судове засідання.

Так, відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, лише якщо відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, - він викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання.

У суду були відомості про місце проживання відповідачів, які перед цим отримували відповідні судові повістки по даній справі (а.с. 33-36 т.2) і даних про те про те, що вони змінили своє місце проживання і суду воно не було відоме на день ухвалення оскарженого рушення суду у справі немає.

Доводи скарги про те, що суд належним чином не повідомив відповідача про розгляд цієї справи знайшли своє підтвердження.

Тому, з урахуванням згаданих правових висновків касаційного суду та до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає обов`язковому скасуванню та ухвалення нового судового рішення по суті спору.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що споживачі зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/ тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Внаслідок невиконання відповідачами обов`язку по оплаті житлово-комунальних послуг утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з урахуванням заяви відповідачів про застосування наслідків спливу позовної давності та звернення позивача із заявою про видачу судового наказу у листопаді 2015 році.

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону щодо переривання перебігу трирічного строку позовної давності та фактичним обставинам справи.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Пунктом 1 статті 7 Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

При цьому, такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частин 1, 3 статті 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Такими юридичними фактами у контексті заявлених у позові підстав є фактичне споживання відповідачами послуг позивача.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК України.

Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц (провадження № 61-14819 св 20), від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц (провадження № 61-20523св19), від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17 (провадження № 61-13603св19).

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . та внаслідок облаштування їх квартири центральною системою теплопостачання є споживачами послуг з теплопостачання, які надає КП «ХТМ».

За вказаною адресою КП «ХТМ» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я відповідача ОСОБА_2 .

Отже, опалення та гаряче водопостачання будинку, в якому квартира належала відповідачам, здійснялись позивачем централізовано.

Даних про відмову відповідачів від надання їм позивачем послуг опалення та підігріву води, а також про неякісні послуги, матеріали справи не містять, а тому наведені з цього приводу доводи скарги є безпідставними.

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» є постачальником послуг з теплопостачання в місті Харкові і надає послуги з теплопостачання в будинку за вказаною адресою.

Договір про надання послуг з теплопостачання між сторонами не укладався. Однак, відповідно до вказаної норми ст. 11 ЦК України у відповідачів виник обов`язок по сплаті за фактично отримані послуги позивача за теплопостачання (опалення та підігріву води).

У відповідності до затверджених тарифів позивач щомісячно виставляв відповідачам рахунки на оплату послуг, однак відповідачі не виконували належним чином свої обов`язки зі своєчасного внесення в повному обсязі плати за отримані комунальні послуги.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Власники несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів за комунальні послуги незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено законом.

У разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Такий висновок ґрунтується на тому, що відповідачі не довели належними і допустимими письмовими доказами, що надані позивачем послуги були неналежної якості, або що вони у встановленому порядку відмовитись від отримання його послуг. Оскільки факт використання послуг позивача з боку відповідачів є доведений, тому відповідно до загальних положень ст. 11 ЦК України цей факт зобов`язує відповідачів сплатити за ці послуги, як власників квартири. Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов`язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (стаття 156 ЖК України).

Відповідно до положень частин 1, другої та третьої статті 32 Закону № 1875-ІV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Відповідно до частин 1 статті 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Пунктом 1 частини 1 Закону № 1875-ІV, пунктом 1 статті 7 Закону № 2189-VIII передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

У відповідності до частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону № 1875-ІV, пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону №2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК України.

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Аналіз наведених вище положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, ст. 11 ЦК України.

Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

З відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, вбачається, що заборгованість відповідача за послуги, які надає КП «ХТМ», за період з 01.08.2001 по 31.10.2015 року в розмірі 41386, 14 грн.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стосовно посилання відповідачів на те, що внаслідок відсутності у них коштів на оплату житлово-комунальних послуг, останні не можуть виконати свій обов`язок, суд першої інстанції обґрунтовано зазначає, що вказане не є підставою для звільнення останніх від виконання свого обов`язку. З цією метою відповідачі не позбавлені права на звернення за державною соціальною допомогою, або до позивача із заявою про розстрочення (прощення) сплачення боргу, у позасудовому порядку.

При цьому суд враховував, що у матеріалах справи міститься заява відповідачів про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, але застосував його помилково.

Частиною третьою статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, триває до моменту його усунення і тому обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Крім того, згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Суд першої інстанції всупереч ч. 4 ст. 263 ЦПК України не застосував правові висновки, які були висловлені що змісту вказаної норми ст. 264 ЦК України у релевантній за обставинами справи постанові ВП ВС від 7 липня 2020 р. у справі № 712/8916/17 про те, що звернення із заявою про видачу судового наказу не перериває строк позовної давності за заявленою вимогою; переривання строку відбувається лише при поданні позову з цією вимогою.

Велика Палата Верховного Суду у згаданій постанові відступила від правового висновку Верховного Суду України та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду щодо застосування позовної давності в наказному провадженні, визначивши, що подання заяви про видачу судового наказу не перериває позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною на підставі частини другої статті 264 ЦК України.

Подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року в редакції, яка діяла під час спірних правововідносин). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року).

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630).

Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.

Отже, якщо договором не встановлений інший термін (або існують фактичні договірні відносини), то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.

Тому, з урахуванням заявленого позову та наданих позивачем розрахунків, які відповідачами не спростовані, підлягає стягненню з відповідачів заборгованості за три роки до дня звернення позивача до суду з цим позовом, тобто з лютого 2013 року по жовтень 2015 року, що складає суму 15705,85 грн. (а.с. 6 т.1, а.с. 170 т.2).

Наведені позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України розрахунки від збитків внаслідок несплати за надані послуги у період з лютого 2013 по жовтень 2015 від інфляційних втрат складають 13956,25 грн, та 3% річних на суму 1573,12 грн., а всього 15529 грн. 37 коп. (а.с. 170 т.2).

Таким чином, відповідачі мають сплатити позивачу у солідарному порядку заборгованість за надані з лютого 2013 по жовтень 2015 року послуги на суму 15705,85 грн., а також - збитків внаслідок несплати за надані послуги у період з лютого 2013 по жовтень 2015 від інфляційних втрат та 3% річних на загальну суму 15705,85 + 15529, 37 = 31235,22 грн.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовні вимоги частковому задоволенню, на загальну суму 31235,22 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог колегія суддів відшкодовує за рахунок відповідачів понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подачу позовної заяви), а саме: по 1218 грн. х 93,88%/ 4 = 286,23 грн. з кожного відповідача. При цьому при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд апеляційної інстанції також враховує, що ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 червня 2024 року ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1827 грн., а тому відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України витрати держави, пов`язані з розглядом апеляційної скарги ОСОБА_1 - судовий збір, який він мав сплатити, пропорційно розміру задоволеної скарги, - стягується з позивача на користь Харківського апеляційного суду в сумі: 1827,00 грн. х 6,12% = 111,81 грн.

Керуючись ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2021 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з лютого 2013 року по жовтень 2015 року у розмірі 15705 грн. 37 коп, а також, відповідно до ст. 625 ЦК України, інфляційні збитки та 3% річних у розмірі 15529 грн. 37 коп., а всього 31235 (тридцять одна тисяча двісті тридцять п`ять) гривень 22 коп.

В іншій частин позов залишити без задоволення.

Стягнути у дольовому порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» в рахунок відшкодування судових витрат по сплату судового збору за подачу позовної заяви: по 286,23 грн. з кожного з них.

Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь Харківського апеляційного суду 111,81 грн. - витрати держави по розгляду апеляційної скарги, поданої ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, і може бути оскаржена протягом 30 днів після отримання її повного тексту лише у визначних п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України випадках.

Повний текст судового рішення складений 13 листопада 2024 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді О.В.Маміна.

О.Ю.Тичкова.