ПОСТАНОВА

іменем України

19 червня 2024 року м. Кропивницький

справа № 393/651/23

провадження № 22-ц/4809/704/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бойко Зоя Сергіївна, на рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2023 року у складі судді Подліпенця Є.О.,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» (далі по тексту ТОВ «ФК «Профіт Капітал») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову посилалося на те, що 20 березня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі по тексту ПАТ «Ідея Банк») та ОСОБА_1 було укладено угоду №С02.203.75983 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлено у розмірі 200000 грн, ліміт кредитної лінії - 30000 грн, процентна ставка - 48% річних. Банк на виконання умов договору надав позичальнику грошові кошти у розмірі 30000 гривень строком до 20 березня 2021 року. Оскільки позичальник належним чином не виконував свої зобов`язання за вказаним договором станом на 03 грудня 2020 року за ним виникла заборгованість у загальному розмірі 86529,36 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом у розмірі 30000 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 56529,36 грн. Крім того, позивач має право здійснювати нарахування 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення, що складають заборгованість за 3% річними за користування кредитом 3185,61 грн, заборгованість за інфляційними витратами 12314,68 грн. Отже, загальна сума заборгованості відповідача станом на 23 лютого 2022 року, включаючи тіло кредиту, проценти, 3 % річних та інфляційні втрати становить 102029,66 грн.

Вказало, що 03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №12/90, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Профіт Капітал», починаючи з 03 грудня 2020 року перейшло право вимоги за кредитним договором від 20 березня 2017 року № С02.203.75983.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 102029,66 грн.

Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість за кредитним договором від 20 березня 2017 року №С02.203.75983, яка станом на 23 лютого 2022 року складає 102029 грн 65 коп та складається із заборгованості за основним боргом у розмірі 30000 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 56529,36 грн, заборгованості за 3% річними за користування кредитом 3185,61 грн, заборгованості за інфляційними витратами 12314,68 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бойко З.С.,подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «ФК «Профіт Капітал». Посилався на незастосування судом першої інстанції трирічного строку позовної давності.

ТОВ «ФК «Профіт Капітал» направило до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просило заочне рішення Новгородківськогорайонного суду Кіровоградської областівід 12 грудня 2023 рокузалишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бойко З.С., - без задоволення. Вважало, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 20 березня 2017 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду №С02.203.75983 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлено в розмірі 200000 грн (п.п.3.1. договору). Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди, становить 30000 грн (п.3.2. договору), процентна ставка - 48% річних (п.п.3.3 договору). Банк на виконання умов договору відкрив поточний рахунок № НОМЕР_1 та надав позичальнику грошові кошти у розмірі 30000 грн, строком до 20 березня 2021 року, а позичальник зобов`язався повернути його разом з іншими платежами (відповідно до тарифів Банку за адресою: www.ideabank.ua) згідно з умовами цього договору (а.с.5-6).

Згідно з наданою позивачем довідкою-розрахунком за кредитним договором від 20 березня 2017 року №С02.203.75983, станом на 03 грудня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 складає 86529, 36 грн, з яких: заборгованості за основним боргом в розмірі 30000 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 56529,36 грн, 3% річними за користування кредитом 3185,61 грн, інфляційні втрати 12314,68 грн (а.с.10-11).

03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу №12/90, за умовами якого АТ «Ідея Банк» відступило позивачу ТОВ «ФК «Профіт Капітал» право вимоги у розмірі заборгованості боржників перед банком, визначеному в реєстрі боржників (а.с.16-21).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, щоміж ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, умови якого ПАТ «Ідея Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», виконані шляхом надання відповідачу кредитних коштів, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконує, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 102029,66 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Так, за змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилом статті 530 ЦК України у разі, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разівідсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Уразі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. У разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Пунктом першим частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язані не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (стаття 516 ЦК України).

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування) під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Матеріалами справи підтверджується, що 20 березня 2017 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду №С02.203.75983 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти (а.с.5-6).

03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №12/90, за умовами якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладання цього договору та передається в день укладання цього договору клієнтом фактору в електронному вигляді (на CD/USB у форматі xls) та надсилається засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі (а.с.16-18).

Відповідно до реєстру боржників (Додаток № 1 до договору факторингу від 03 грудня 2020 року № 12/90) ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло права грошової вимоги у тому числі до боржника ОСОБА_1 за угодою від 20 березня 2017 року №С02.203.75983 (а.с.19-21).

Досудове врегулювання спору між сторонами відбувалося шляхом направлення на адресу відповідача досудової вимоги щодо дострокового стягнення заборгованості від 13 липня 2023 року за вих. №3137/2023. Відповідач після отримання досудової вимоги до позивача не звертався та не здійснив погашення простроченої заборгованості та не повернув кредит (а.с.12).

Апеляційний суд вважає, що відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано розмір заборгованості за кредитним договором, не доведено своєчасність сплати кредитних коштів, а тому правильним є висновок місцевого суду про те, що позивачем доведений факт неналежного виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, як наслідок, наявні підстави для задоволення позовних до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором від 20 березня 2017 року №С02.203.75983.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми та інфляційні втрати.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зміст вказаної норми законодавства щодо нарахування процентів та застосування індексу інфляції свідчить про компенсаційний, а не штрафний характер визначених ст.625 ЦК трьох процентів річних, а тим більше не є подвійною відповідальністю боржника.

Оскільки ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за угодою від 20 березня 2017 року належним чином не виконав, тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 56529,36 грн, 3% річними за користування кредитом у розмірі 3185,61 грн, інфляційні втрати у розмірі 12314,68 грн. Отже, загальна сума заборгованості відповідача станом на 23 лютого 2022 року склала 102029 грн 65 коп.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Суд також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності, виходячи з такого.

Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно з п.6 угоди від 20 березня 2017 року №С02.203.75983 сторони погодили, що позовна давність за спорами, що випливають з угоди, включаючи, але не обмежуючись відшкодуванням збитків, сплати неустойки (штрафів) тощо, становить 10 (десять) років (а.с.6).

Як убачається з виписки по рахунку видача коштів відбулась 21 березня 2017 року, а, враховуючи погоджений сторонами 10-річний строк позовної давності, позов позивачем було подано до суду 06 жовтня 2023 року, тобто в межах 10-річного строку.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бойко Зоя Сергіївна, залишити без задоволення, а рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко