Провадження №: 2/755/478/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2024 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Коваленко І.В.,

за участі секретаря судових засідань - Назарової І.В.,

учасники справи:

представник відповідача - адвокат Максіменцева Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

13 листопада 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва (головуючий суддя Слободянюк А.В.) постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

08 грудня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва (головуючий суддя Слободянюк А.В.) постановлено ухвалу про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

01 лютого 2024 року керівником апарату Дніпровського районного суду міста Києва О.С. Корович винесено розпорядження №23 «Щодо проведення повторного автоматизованого розподілу судових справ».

01 лютого 2024 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддя вказану цивільну справу передано у провадження головуючому судді Дніпровського районного суду міста Києва Коваленко І.В.

06 лютого 2024 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про прийняття до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Продовжено розгляд цивільної справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 28 лютого 2024 року на 15 годину 30 хвилин. (головуючий суддя Коваленко І.В.)

28 лютого 2024 року судове засідання було знято з розгляду, у зв`язку з перебуванням головуючого судді в нарадчій кімнаті по цивільній справі №755/6889/23. Судове засідання призначено на 26.03.2024 року.

22 березня 2024 року через систему «Електронний суд» представник позивача - адвокат Кривенко В.В. подав клопотання про відкладення розгляду справи на інший день, у зв`язку з необхідністю приймати участь в іншій справі у судовому засіданні, яке призначено раніше, ніж даній справі.

Відповідач та її представник не заперечували проти відкладення розгляду справи на іншу дату, але вважали, що відсутність позивача у судовому засіданні може бути пов`язана з його перебуванням за кордоном України. Позивачка зазначала, що вже понад рік, як чоловік забрав до себе їхню спільну дитину і не повертає, про їх місце перебування їй невідомо.

26 березня 2024 року протокольною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, клопотання представника позивача - адвоката Кривенка В.В. про відкладення розгляду справи - задоволено, розгляд справи відкладено на 24 квітня 2024 року, при цьому явку позивача до суду визнано обов`язковою.

24 квітня 2024 року позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Судова повістка про виклик позивача до суду на 24.04.2024 надсилалась на адресу зареєстрованого місця проживання позивача разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак конверт повернувся до суду зі складеною працівниками «Укрпошти» Довідкою про причини невручення: «за закінченням терміну зберігання».

24 квітня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва визнано обов`язковою явку позивача ОСОБА_1 у судове засідання для дачі особистих пояснень. Розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів було відкладено та призначено дату наступного судового засідання на 05.06.2024 року.

Суд направляв на зареєстровану адресу позивача копію ухвали від 24.04.2024 року разом з викликом до суду. Однак, позивач кореспонденцію суду не отримав, а лист повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

05 червня 2024 року в судовому засіданні оголошено перерва для повторного виклику позивача, шляхом направлення на його зареєстровану адресу місця проживання судової повістки.

Також, вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення позивача, 06.06.2024 суд зробив оголошення для позивача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади (https://dn.ki.court.gov.ua/sud2604/pres-centr/11111/1548504/).

09 липня 2024 року довідкою секретаря судового засідання справу № 755/14016/23 знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді Коваленко І.В. на лікарняному.

07 серпня 2024 року довідкою секретаря судового засідання справу № 755/14016/23 знято з розгляду у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м.Києві.

09 вересня 2024 року судове засідання за клопотанням представника позивача було відкладено.

01 жовтня 2024 року довідкою секретаря судового засідання справу № 755/14016/23 знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді Коваленко І.В. на лікарняному.

23 жовтня 2024 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Каленської С.С. про відкладення розгляду справи, обґрунтоване неможливістю з`явитись у судове засідання 05.11.2024 через перебування у щорічній відпустці до 5 листопада 2024 року включно за межами України.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва, занесеною до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Каленської С.С. про відкладення розгляду справи було відмовлено, у зв`язку з необґрунтованістю.

Представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Максіменцева Н.О. у судовому засіданні просила суд врахувати, що представник позивача, діючи як адвокат, міг скористатись участю у судовому засіданні в режимі відеоконференції навіть перебуваючи поза межами України, однак цього не зробив. Щодо неявки самого позивача, явка якого судом була визнана обов`язковою, просила вжити заходів процесуального характеру.

Судом встановлено, що, починаючи з дати першого судового засідання - 28 лютого 2024 року та призначені дати наступних судових засідань - 26 березня 2024 року, 24 квітня 2024 року, 05 червня 2024 року, 09 липня 2024 року, 07 серпня 2024 року, 09 вересня 2024 року, 01 жовтня 2024 року, 05 листопада 2024 року, - позивач ОСОБА_1 в судові засідання не з`являвся, про причини неявки суд не повідомляв. При цьому позивач, явка якого у судове засідання для дачі особистих пояснень була визнана обов`язковою, про причини неявки у судові засідання суд не повідомив.

Оцінивши наявні у справі докази стосовно належного повідомлення учасників цивільного процесу про час та місце розгляду, суд приходить до висновків про наявність підстав для залишення позову без розгляду з підстав, передбачених ч. 5 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, виходячи з наступного.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду судом справи без прийняття рішення суду у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. За змістом положень ч.3 ст. 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як убачається з матеріалів справи, позивач систематично не з`являвся у призначені судові засідання, при цьому останній належним чином повідомлявся про призначені судові засідання. Заяв про розгляд цивільної справи за його позовом у відсутність останнього до суду також не подавав. Конверти з судовими повістками про виклик до суду на 24.04.2024 року, 05.06.2024 року, 09.09.2024 року, 01.10.2024 року, які направлялись на зазначену позивачем у позовній заяві та зареєстровану адресу позивача повернулись до суду неврученими з відміткою у довідці про причини повернення/досилання «за закінченням терміну зберігання».

Таким чином, незважаючи на те, що позивач був ініціатором судового процесу, вважаючи, що його права були порушені, в подальшому свідомо нехтував своїми процесуальними правами та обов`язками, не з`являючись у судові засідання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Системний аналіз п.3 частини першої ст.257 ЦПК України та положень ст.223 цього Кодексу свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання. Тобто вказує на врахування судом поважності причин неявки позивача до суду та повідомлення про причини нявки. Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого, кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив причин неявки, так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти.

Аналіз зазначених норм вказує на те, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Така позиція висловлена Верховним судом у постанові від 22 травня 2019 року у справі №310/12817/13.

Частина 2 та 5 ст. 12 ЦПК України визначає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Частина 1 ст. 44 ЦПК України визначає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», слідує, що в силу вимог ч. 1 статті 6 Конвенції про захисти прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, в їх системному зв`язку, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вказане узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, що викладена в рішенні по справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03), в частині того, що «…сторони в розумінні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 року, та «Трух проти України», заява № 50966/99 від 14.10.2003 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, оскільки вищенаведені обставини свідчать про втрату позивачем заінтересованості у вирішенні даного спору, в той же час з урахуванням предмету спору та суб`єктивного складу сторін проведення судового розгляду справи у відсутності позивача суперечить нормам цивільного процесуального законодавства.

Як передбачено п. 4 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Враховуючи викладене та керуючись статтями 131, 223, 257, 258, 260, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали суду складений 11.11.2024 року.

Суддя: