Провадження № 2/344/2857/24
У Х В А Л А

12 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Антоняка Т.М.,

секретаря Мрічко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Івано-Франківський міського суду Івано-Франківської області від 06 червня 2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідно до ухвали суду від 02 жовтня 2024 року, за клопотанням сторони відповідача, здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження, на розгляд справи за правилами загального позовного провадження та замінено судове засідання для розгляду справи по суті підготовчим судовим засіданням. Підготовче засідання призначено на 12.11.2024 року.

Представник відповідача подав клопотання про зупинення провадження для надання сторонам строку 6 місяців на примирення.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення підготовчого провадження без його участі.

Відповідачка та її представник відповідача не прибули у судове засідання. Представник відповідача подав клопотання про відкладення підготовчого засідання. У випадку проведення судом підготовчого засідання, просить вирішити заявлене ним клопотання про надання сторонам строку для примирення терміном на 6 місяців без участі сторони відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно частини сьомої статті 240 Цивільного процесуального кодексу України, у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя.

У відповідності до вимог статті 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Як зазначено у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Ухвала суду про відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення не підлягає оскарженню в апеляційному та касаційному порядку (статті 293, 324 ЦПК). Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.

У відзиві на позовну заяву сторона відповідача категорично заперечує позовні вимоги. Наполягає на тому, що у сім`ї немає конфліктів та сварок, немає недовіри та обману. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 прекрасна родина. Обставини, викладені позивачем про те, що подружнє життя не склалось, про відсутність спільних інтересів, про наявність різних поглядів на життя та про відсутність взаємозрозуміння, про втрату почуття любові та поваги один до одного, про формальний характер шлюбу, про не проживання разом більше 12 років, не відповідають дійсності. Так само безпідставним є й твердження позивача про те, що спроби примиритись не бажаного результату, адже, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 навіть не сварились. Для відповідача цей позов є не просто несподіваним, а навіть шокуючим. Тому, вважає, що бажання позивача розірвати велику і дружню сім`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суперечить його дійсній волі, суперечить їхнім спільним інтересам. У зв`язку з цим подано також клопотання про надання відповідачу з позивачем строку на примирення тривалістю у 6 місяців.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що підтверджуючим фактом, що їх шлюб носить формальний характер і між ними не має згоди, любові, довіри і спільних інтересів є те, що відповідачка до розірвання шлюбу готувалася, а саме у 2016 році вона подала позов на поділ спільно нажитого майна (Справа № 344/13522/16-ц, Провадження № 2/344/882/17 від 15.07.2017), про що він дізнався тільки у 2024 році, тому у позовній заяві він вказав, що спору щодо спільного майна у них немає. Тривалий час вони живуть окремо і кожен з них веде своє господарство та вони перестали цікавитися хто де і з ким проживає. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Просить не надавати термін на примирення та розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до частини шостої статті 7 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Згідно статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною третьою-четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Частина третя статті 105 Сімейного кодексу України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, а за частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Суд зазначає, що наявність наміру для примирення лише в одного подружжя без згоди на це іншого подружжя не є правовою підставою для надання строку для примирення. При цьому надання строку на примирення є правом, а не обов`язком суду.

Тобто, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у частині першій підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Враховуючи категоричні заперечення позивача ОСОБА_1 проти задоволення клопотання відповідача про надання строку для примирення, оскільки за його переконанням це буде суперечити його інтересам, враховуючи, що подружжя не має неповнолітніх дітей, а також враховуючи вказані вище норми законодавства, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача представника ОСОБА_2 про надання строку на примирення.

Згідно п. 15 ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого судового засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті процесуальних дій вчиняти не потрібно, а тому слід закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 240, 251, 258-261Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Миронова Дмитра Андрійовича про надання строку на примирення сторін - відмовити.

Закрити підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та призначити справу до судового розгляду по суті на 22.01.2025 року о 09 год. 40 хв. в приміщенні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (вул. Грюнвальдська 11, зал № 16).

В судове засідання викликати сторони.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет http://ifm.if.court.gov.ua.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Антоняк Т.М.