Справа № 939/1368/24
РІШЕННЯ

Іменем України

09 жовтня 2024 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді - Герасименко М.М.

за участю секретаря - Рассказової М.М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 листопада 2016 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг і відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом і видано платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та правилами і тарифами, які викладені на сайті банку, складає між ним і банком кредитний договір. Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, визначеному договором. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 12 травня 2024 року має заборгованість у розмірі 128 031,42 грн, яка складається із: 77 585,77 грн - заборгованість за кредитом, 50 445,65 грн - заборгованість по відсоткам. Просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 128 031,42 грн і понесені судові витрати.

За ухвалою суду від 02 липня 2024 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.

08 серпня 2024 року до суду від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Дончака Д.М. надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що відповідач не погоджується із сумою заборгованості в розмірі 128 031,42 грн, вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у якості доказів банк надав розрахунок заборгованості та виписку по рахунку. Проте, розрахунок заборгованості не містить відомостей про розмір кредиту, наданий відповідачу, та зміну кредитного ліміту із зазначенням дати та розміру. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки та зарахування на картку останнього кредитних коштів. 19 листопада 2016 року відповідачем була підписана заява-анкета, разом з тим, анкета-заява не містить відомостей про тип і номер кредитної картки, розмір кредитного ліміту та розмір процентів за користування кредитними коштами. Будь-яких інших документів відповідач з банком не підписував. Також, анкета-заява не містить посилання на конкретні умови кредитування, порядок і строк повернення кредиту, розмір відсотків, відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Посилання позивача на витяг із Умов та правил надання банківських послуг і витяг із тарифів не може бути взято до уваги, оскільки відповідач не був ознайомлений з вказаними документами та не підписував їх. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та правила обслуговування розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір від 19 листопада 2016 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме в зазначеному в цих документах, що додані позивачем до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. З огляду на те, що в анкеті-заяві, підписаної відповідачем, процентна ставка не зазначена, а також відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, банк не мав права нараховувати проценти. Позивачем неодноразово змінювався кредитний ліміт на карті, шляхом його збільшення, при цьому такі зміни відбувалися без узгодження з відповідачем. Крім того, позивачем не надано належних і допустимих доказів первісного розміру кредитного ліміту, не підтверджено згоди на зміну умов договору, шляхом збільшення чи зменшення кредиту, які б містили підпис відповідача. З огляду на вказані обставини, оскільки позивач до тіла кредиту безпідставно додавав відсотки за користування кредитними коштами, відповідач навів контррозрахунок, згідно з яким його заборгованість за кредитним договором від 19 листопада 2016 року загалом становить 13 327,49 грн, а тому просив позов задовольнити частково та відповідно зменшити розмір судового збору. Крім того, просив стягнути з позивача на його (відповідача) користь витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень.

За ухвалою суду від 06 вересня 2024 року було ухвалено провести розгляд даної справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Позивач АТ «Акцент-Банк» свого представника в судове засідання не направив, просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Дончак Д.М. у судовому засіданні позов визнав частково, посилаючись на викладені у відзиві обставини.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в справі докази, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що на підставі анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, поданої і підписаної відповідачем 19 листопада 2016 року, АТ «Акцент-Банк» надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок (а.с. 7, 17, 18, 27 зворотній бік - 29).

В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами. Умови кредитування, відомості про загальну вартість кредиту йому роз`яснені та зрозумілі.

До заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» розміщеного на сайті в розділі «Умови та правила» та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна Gold» (а.с. 20-27).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 12 травня 2024 року становить 128 031,42 грн і складається із 77 585,77 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 50 445,65 грн - загальний залишок заборгованості за процентами (а.с. 4-6, 8-16).

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, позивач просить стягнути в судовому порядку з відповідача заборгованість в розмірі 128 031,42 грн разом із понесеними судовими витратами в розмірі 3 028,00 гривень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України, а також відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

ОСОБА_1 з метою отримання кредитних послуг 19 листопада 2016 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами. Умови кредитування, відомості про загальну вартість кредиту йому роз`яснені та зрозумілі.

На підставі укладеного договору відповідач ОСОБА_1 отримав кредитну картку, на яку зарахований кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В анкеті-заяві позичальника від 19 листопада 2016 року процентна ставка не зазначена.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості станом на 12 травня 2024 року за анкетою-заявою від 19 листопада 2016 року, посилався на Тарифи по картці, а також Умови та правила надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», які викладені на банківському сайті: https://a-bank.com.uа/terms, як невід`ємну частину спірного договору.

Витягом з тарифів та витягом з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», які викладені на банківському сайті: https://a-bank.com.uа/terms, що надані позивачем до позову на підтвердження позовних вимог, визначені тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна Gold», в тому числі: пільговий період користування коштами, розмір обов`язкового щомісячного платежу, процентна ставка, комісія, порядок погашення заборгованості, тощо.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, надані Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна Gold» і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Аналіз викладеного свідчить про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, могли неодноразово змінюватися самим АТ «Акцент-Банк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Зазначений висновок узгоджується з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність правових підстав для нарахування на рахунок відповідача відсотків за користування кредитними коштами, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту.

У постанові Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)».

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог у частині нарахування відсотків, надав суду контррозрахунок, у якому зазначає, що, з урахуванням сплачених ним сум та необґрунтованого нарахування банком відсотків, сума, яка підлягає стягненню, повинна становити 13 327,49 грн.

Перевіривши вказані доводи, судом встановлено, що з виписки по картковим рахункам відповідача вбачається, що останній здійснював користування кредитними коштами та загалом за період з 19 листопада 2016 року по 12 травня 2024 року його витрати становлять 164 267, 33 грн, у той час як зарахування на картку за цей же період становлять 140 201,30 грн, а тому заборгованість відповідача перед банком становить 24066 гривень 03 копійки (164267,33 грн - 140 201,30 грн).

При цьому, з виписки вбачається, що банк безпідставно нараховував відсотки та пеню, а також інші платежі, які не передбачені умовами договору.

Крім того, суд не враховує у рахунок заборгованості операції ANBK на суми 547,15 грн і 1 187,36 грн, проведені 31 листопада 2023 року, оскільки деталі цих операцій не дають змогу встановити, що їх було здійснено саме відповідачем.

З огляду на викладене, враховуючи те, що за період з 19 листопада 2016 року по 12 травня 2024 року витрати відповідача становлять 164267,33 грн, а зарахування на його картку за цей же період становлять 140 201,30 грн, при цьому, позивачем безпідставно нараховано відсотки, пеню та інші платежі, то суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача різниці вказаних сум, що становить 24 066 гривень 03 копійки.

Оскільки позов АТ «Акцент Банк» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 569,17 грн, виходячи з розрахунку: 24066,03 грн (розмір задоволених позовних вимог) * 3 028,00 грн (сума сплаченого судового збору) / 128 031,42 грн (розмір заявлених позовних вимог).

Щодо вимоги відповідача про стягнення з позивача на його користь витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу відповідачем надано копії договору про надання юридичних послуг № 1-02/08/24 від 02 серпня 2024 року, акту приймання-передачі наданих послуг № 1 до вказаного договору та платіжної інструкції № @2PL370628 від 07 серпня 2024 року, згідно яких витрати понесені відповідачем на правничу допомогу складають 5 000,00 гривень (а.с. 72-77).

Однак, з огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, суд вважає, що заявлена до стягнення з АТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності, а тому з огляду на зазначене вище та встановлені судом обставини, дійшов висновку про необхідність стягнення таких витрат у розмірі 3000 грн, що буде відповідати критеріям розумності, справедливості та співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 2 436 грн (3000 грн х 95,08% : 100%).

Керуючись ст. 10-13, 77, 78, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 19 листопада 2016 року в розмірі 24 066 (двадцять чотири тисячі шістдесят шість) гривень 03 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на відшкодування витрат по сплаті судового збору 569 (п`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 17 копійок.

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» () на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2 436 (дві тисячі чотириста тридцять шість) гривень 00 копійок.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 10 жовтня 2024 року.

СуддяМ.Герасименко