У Х В А Л А

Іменем України

12 листопада 2024 року суддя Деснянського районного суду міста Києва Сенюта В.О., вивчивши письмові матеріали справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Київська міська територіальна громада в особі Київської міської ради, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, Сьома Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту рівності часток у праві спільної сумісної власності,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту рівності часток у праві спільної сумісної власності.

Подану заяву обґрунтовано тим, що заявник та його батько ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 батько заявника - ОСОБА_2 помер. Після смерті батька відкрилась спадщина на частину квартири. Заявник, звернувшись до Сьомої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно, отримав відмову у вчиненні нотаріальних дій, через невизначеність розміру частки померлого. Таким чином, заявник, як спадкоємець першої черги за законом не має можливості оформити спадщину після смерті свого батька.

Суд, дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку.

Відповідно до прохальної частини заяви, заявник просить встановити факт, що частки співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 є рівними, тобто, кожний є співвласником по частини даної квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Враховуючи вище викладене та прохальну частину заяви заявника, суд приходить до висновку, що в порядку окремого провадження не може бути розглянута вимога про визнання осіб співвласниками по частині квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 186 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Київська міська територіальна громада в особі Київської міської ради, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, Сьома Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту рівності часток у праві спільної сумісної власності - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів, шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Повний текст ухвали суду складено: 12.11.2024.

Суддя: В.О.Сенюта