Справа №303/4749/14-ц
6/303/83/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Мирошниченка Ю.М.

при секретарі Лукач К.М.

за участю представника заявника ОСОБА_1 ,

представника стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву боржника ОСОБА_3 (стягувач АТ «КБ «Приватбанк») про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Заявник просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист, виданий 17.01.2024 р. Мукачівським міськрайсудом Закарпатської області на виконання рішення цього ж суду від 30.11.2015 р. у справі № 303/4749/14-ц, згідно з яким з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 19 443,14 доларів США, що за курсом НБУ 11,83 грн. складає 230 078,49 гривень та звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок АДРЕСА_1 шляхом продажу предмета іпотеки публічним акціонерним товариством «КБ «Приватбанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу в будь-який спосіб.

Заявник покликається на те, що рішенця суду не передбачає примусового виконання і могло бути звернуте до примусового виконання лише в частині стягнення з нього судового збору в сумі 2 544,38 грн протягом трьох років з дня набрання судовим рішенням законної сили, тобто з 30.12.2015 р. Вказує, що у виконавчому листі не вірно вказано час набрання судовим рішенням законної сили.

Представник стягувача ОСОБА_2 вважає заяву безпідставною. Стверджує, що виконавчий лист виданий на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, а отже не вважається таким, що виданий помилково.

Заява підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року (справа № 2-4671/11) зазначив, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи:

1) матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та

2) процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Судом встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.11.2015 р. (справа № 303/4749/14-ц) стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № MKZ0GK00000179 від 22.06.2005 року в розмірі 19 443,14 доларів США, що за курсом 11,83 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.07.2014 року складає 230 078,49 гривень шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним між сторонами 22.06.2005 року.

Цим же рішенням звернуто стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить на праві власності боржнику-іпотекодавцю ОСОБА_3 , шляхом продажу предмету іпотеки публічним акціонерним товариством «КБ «Приватбанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом.

Виселено ОСОБА_3 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» суму понесених судових витрат у виді судового збору в розмірі 2 300,78 гривень (за вимогу про звернення стягнення на майно) та 243,60 грн. (виселення особи).

17.01.2024 р. Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області видано виконавчий лист на виконання рішення цього ж суду від 30.11.2015 р. у справі № 303/4749/14-ц, згідно з яким суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором № MKZ0GK00000179 від 22.06.2005 року в розмірі 19443,14 доларів США, що за курсом 11,83 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.07.2014 року складає 230 078,49 гривень шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 22.06.2005 року укладеним між Банком та ОСОБА_3 . Стягнено з ОСОБА_3 в користь «ПАТ КБ «Приватбанк» суму понесених судових витрат у виді судового збору в розмірі 2300,78 грн. та 243,60 грн.

11.03.2024 р. приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 74399019 за вказаним виконавчим листом.

Порівняльний аналіз резолютивної частини рішення у цивільній справі 303/4749/14-ц та виконавчого листа, виданого на його виконання, свідчить про їхню невідповідність щодо способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

У виконавчому листі зазначено про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тоді як у рішення суду йдеться про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу кредитором з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу в будь-який спосіб.

За змістом статті ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

На підставі рішення суду звернути стягнення на предмет іпотеки можна у будь-який спосіб: реалізація предмета іпотеки шляхом публічних торгів; купівля-продаж іпотекодержателем предмета іпотеки третій особі; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, при цьому належить кредитору.

Право іпотекодержателя від свого імені за рішенням суду або договором (за анявності відповідного застереження в іпотечному договорі) продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу встановлено статтею 38 Закону, положеннями якої детально регламентовано умови та порядок здійснення іпотекодержателем свого права, що не передбачає примусової реалізації предмета іпотеки відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», згідно з частиною 7 статті 51 якого примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" на електронному аукціоні (статті 41, 47).

Щодо набрання рішенням, на виконання якого видано виконавчий лист, законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Мукачівсього міськрайонного суду Закарпатської області від 30.11.2015 р. було оскаржене відповідачем лише в лютому 2022 року.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 02.03.2022 р. у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 відмовлено.

В серпні 2022 року рішення суду першої інстанції було оскаржене колишньою дружиною відповідача ОСОБА_4 , апеляційне провадження за скаргою якої закрите ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 06.02.2023 р.

Датою набрання законної сили рішенням суду у виконавчому листі зазначеного 10.02.2023 р.

Відповідно до статті 273 ЦПУ України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з нормами статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 358 незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Логічне та системне тлумачення наведених норм цивільного процесуального законодавства дозволяє дійти висновку про те, що після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи рішення суду набирає законної сили й може бути звернене до виконання. Оскарження рішення суду за межами цього строку може мати наслідком зупинення виконавчого провадження у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги (стаття 38 Закону України «Про виконавче провадження») або поворот виконання рішення у разі його повного або часткового виконання (стаття 444 ЦПК України). Інше суперечило б як змісту наведених норм національного права, так і міжнародно визнаному принципу правової визначеності, що означає повагу до остаточності судових рішень та запобігає тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення лише задля нового розгляду чи постановлення нового рішення у справі.

Таким чином, виконавчий лист, виданий 17.01.2024 р. Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області на виконання рішення цього ж суду від 30.11.2015 р. у справі № 303/4749/14-ц, не підлягає виконанню, як такий, що виданий помилково за рішенням, яке не підлягає примусовому виконанню в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, та після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання в частині стягнення судових витрат.

Керуючись статтями 10, 258, 260, 432 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Заяву ОСОБА_3 про виконання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий 17.01.2024 року на виконання рішення Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської област від 30.11.2015 р. у цивільній справі №303/4749/14-ц.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Юрій Мирошниченко