Провадження № 2/638/5379/24
11 листопада 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Семіряд І.В.,
за участю секретаря Коломієць І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-
02.08.2024 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування якого вказала, що 29.03.2016 між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 23.08.2019 сторони, за спільні кошти, придбали житловий будинок та три земельні ділянки, що підтверджується договорами купівлі- продажу. Спільне життя позивача та відповідача не склалось, у зв`язку з чим вони стали проживати окремо та 25.11.2022 рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області шлюб розірвано. На теперішній час між сторонами наявний спір про проживання ОСОБА_1 та її дітей у спірному будинку. Посилаючись на те, що майно, набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку, позивач просить припинити режим спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок та земельні ділянки, визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності по 1/2 частини спірного майна.
Від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позов підтримали та просили задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив.
Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряжаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 29.03.2016 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_1 , яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області.
Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , яке видане Барвінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.
Як зазначає позивач, рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.11.2022 №185/7724/22 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
Судом здійснено моніторинг сайту Судова влада та Єдиного державного реєстру судових рішень за №185/7724/22 та встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області №185/7724/22, рішення набрало законної сили 27.12.2022.
З наданих позивачем копій договорів купівлі продажу вбачається, що 23.08.20 ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 житловий будинок з господарсько- побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за 168200 грн, що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку, який посвідчено 23.08.2019 приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиною Г.І. та зареєстровано в реєстрі за № 2045.
Вказаний правочин вчинений ОСОБА_2 в інтересах сім`ї з письмової згоди ОСОБА_1 , про що зазначено в Договорі купівлі-продажу житлового будинку (п. 1.9 та 4.1 договору).
Отже, судом встановлено, підтверджується належними доказами, що спірне майно придбане ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час перебування у зареєстрованому шлюбі.
Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності.
Згідно з ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
За правилами ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
В судовому засідання встановлено та підтверджується витягом з реєстру територіальної громади та довідками про реєстрацію місця проживання, що ОСОБА_8 , ОСОБА_3 (спільна дитина сторін) та ОСОБА_9 (дитина позивача) зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 . Окрім того, з довідки Відділу державної реєстрації виконавчого комітету Ізюмської міської ради, яка надана на вимогу суду, вбачається, що ОСОБА_2 (відповідач) зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .
Тобто, судом встановлено, що спірний будинок з господарсько- побутовими спорудами використовувалось в інтересах сім`ї.
Статтями 69-71 СК України визначено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання (п.23).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено правовий висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».
При цьому, суд виходить з того, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком.
Відповідачем не надано доказів на спростування презумпції спільного майна подружжя.
Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним, що спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки придбане у період шлюбу, незалежно від того на кого зареєстровані спірні об`єкти нерухомості.
Обставин, які б свідчили про те, що спірне майно є особистою власністю однією із сторін, судом не встановлено.
Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Жодної із сторін не заявлено вимоги про відступлення від засади рівності часток подружжя.
Таким чином, спірне нерухоме майно, набуте сторонами за час зареєстрованого шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між ними у рівних частках.
Враховуючи викладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 11, 12, 13, 19, 81, 133, 141, 158, 175, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. ст. ст. 60-63, 69-70 СК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на:
-1/2 частину житлового будинку загальною площею 68,5 кв. м. житловою площею 38,7 кв. м. з господарсько-побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
Визнати за ОСОБА_2 , право власності на:
-1/2 частину житлового будинку загальною площею 68,5 кв. м. житловою площею 38,7 кв. м. з господарсько-побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 1404 (одна тисяча чотириста чотири) грн 03 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до або через Харківський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований АДРЕСА_1 .

СУДДЯ: І.В. СЕМІРЯД