Номер провадження: 22-з/813/304/24
Справа № 496/57/23
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

14.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Коновалової В.А. (суддя - доповідач), Лозко Ю.П., Назарової М.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , про забезпечення позову у справі

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , від імені якого діє представник ОСОБА_4 ,

на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 березня 2024 року,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Біляївський районний суд Одеської області рішенням від 20 березня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнив.

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1393181,38 грн, що становить 1/2 вартості автомобіля марки: Lexus LX 450, 2016 року випуску.

Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати з проведення авто-товарознавчої експертизи в розмірі 3960 грн та судовий збір в розмірі 8052 грн.

Біляївський районний суд Одеської області додатковим рішенням від 29 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, шляхом стягнення вартості автомобіля та судових витрат задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесенні витрати на правничу допомогу у сумі 10000 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду та додатковим рішенням ОСОБА_3 , від імені якого діє представник ОСОБА_4 , звернувся з апеляційною скаргою безпосередньо до суду апеляційної інстанції в порядку ст. 355 ЦПК України.

Одеський апеляційний суд ухвалами від 20.05.2024 року та 30.04.2024 року відкрив апеляційні провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , від імені якого діє представник ОСОБА_4 , на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 березня 2024 року та додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 29 березня 2024 року.

Від ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , до Одеського апеляційного суду надійшла заява про забезпечення позову, обґрунтована тим, що під час розгляду вказаної справи судом першої інстанції встановлено, що спірний автомобіль марки «Lexus», «LX 450» 2016 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , придбаний ОСОБА_3 24.06.2021 року у період шлюбу з позивачкою (20.04.2018 - 10.11.2021) та 27.07.2022 року без згоди позивача, зареєстрований на ОСОБА_5 .

Після продажу спірного автомобіля марки «Lexus», новою дружиною відповідача ОСОБА_5 зареєстрований новий автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» GLS 63, 2017 року виготовлення, чорного кольору, який у подальшому проданий. 27 грудня 2023 року на ім`я ОСОБА_5 зареєстровано новий автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» GLA 200, 2014 року виготовлення, чорного кольору.

Заявник зазначає, що за кошти отримані від продажу спірного транспортного засобу - «Lexus», «LX 450» відповідачем придбано новий автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» GLS 63, 2017 року виготовлення, чорного кольору, та після його продажу, придбано автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» GLA 200, 2014 року виготовлення, чорного кольору, який зареєстровано за ОСОБА_5 .

Також за відповідачем ОСОБА_3 зареєстровано 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Заявник вважає, що враховуючи вартість частини квартири, накладення арешту тільки на нерухоме майно не здатне забезпечити виконання оскаржуваного рішення, тому арешт має бути накладено і на частину автомобіля марки «MERCEDES-BENZ» GLA 200, 2014 року виготовлення, який є спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Заявник просить апеляційний суд накласти арешт на 1/2 автомобіля марки «MERCEDES-BENZ» GLA 200, 2014 року виготовлення, чорного кольору, зареєстрованого за ОСОБА_5 та на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 48,6 кв.м, житловою площею 29.5 кв.м, що належить ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається Одеським апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, дослідивши заяву про забезпечення позову, матеріали цивільної справи, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову. Так, позов забезпечується шляхом: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 роз`яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Апеляційний суд зауважує, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Судувід 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «…під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

Таким чином питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

На підтвердження обставин, на які ОСОБА_1 посилається у заяві про забезпечення позову, останньою надано лист Територіального сервісного центру № 5142 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях вих. № 31/30/5142/472-аз/08-2024-165-2024 від 13 червня 2024 року, з якого вбачається, що згідно ЄДР ТЗ МВС, щодо реєстрацій транспортних засобів після 22 лютого 2022 року за наступними особами: 1) ОСОБА_3 - у вказаний період транспортні засоби не реєструвалися. 2) ОСОБА_5 у вказаний період були зареєстровані наступні транспортні засоби: 27.27.2022 був зареєстрований автомобіль LEXUS LX 450, 2016 роки виготовлення, чорного кольору, який 06.12.2022р. перереєстрований по договору купівлі продажу на нового власника; 16.09.2022 зареєстрований автомобіль MERCEDES-BENZ GLS 63, 2017 року виготовлення, чорного кольору, 16.05.2024 перереєстрований по договору купівлі продажу на нового власника; 10.09.2019 зареєстрований автомобіль NISSAN TIIDA, 2007 року виготовлення, сірого кольору, який 28.12.2023р. перереєстрований по договору купівлі продажу на нового власника; 27.12.2023 р. зареєстрований автомобіль MERCEDES-BENZ GLA 200, 2014 року виготовлення, чорного кольору, який станом на 12.06.2024 значиться на обліку.

З викладеного вбачається, що транспортний засіб, на який просить накласти арешт позивач належить ОСОБА_5 , яка не є учасником справи.

Позивачем у справі вимоги пред`явлено та рішенням задоволено до відповідача - ОСОБА_3 .

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 вказано, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

У постановах Верховного Суду від 09.05.2024 року у справі № 824/2/24, від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 вказано, що «при задоволенні заяви позивача про накладення арешту на нерухоме майно та заборони його відчуження, суди не звернули уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що не належить відповідачу. Тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі».

Предметом позову у цій справі є позовні вимоги майнового характеру про поділ майна подружжя, а саме автомобіля марки: Lexus LX 450, 2016 року випуску, шляхом стягнення його вартості.

Враховуючи викладене, не відповідатиме змісту порушеного права накладення арешту на майно яке не є предметом спору та належить ОСОБА_9 , яка не є учасником справи, застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль MERCEDES-BENZ GLA 200, 2014 року виготовлення, не має зв`язку з предметом позовних вимог та не спроможне ефективно забезпечити виконання судового рішення, в разі залишення його без змін.

Звертаючись з заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 просить накласти арешт також на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 48,6 кв.м, житловою площею 29.5 кв.м, що належить ОСОБА_3 .

Проте, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 378491846 від 14.05.2024 року який додано до заяви про забезпечення позову, вбачається, що ОСОБА_3 на праві власності належить 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , враховуючи викладене посилання в заяві про забезпечення позову на належність відповідачу 2/3 частини квартири є необґрунтованим.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням заявлених заявником позовних вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Посилаючись у заяві про забезпечення позову на те, що вартість частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 не зможе покрити борг відповідача за рішення суду, яким стягнуто 1393181,38 грн та судових витрат у розмірі 12000 грн заявник не надала доказів вартості майна.

Окрім зазначеного, апеляційний суд зазначає, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після задоволення рішення суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Будь-яких доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення рішення суду заява про забезпечення позову не містить, також заявником не надано доказів того, що відповідач не матиме можливості за рахунок іншого майна на яке у примусовому порядку може бути звернено стягнення для погашення заборгованості, у випадку залишення без змін оскаржуваного рішення суду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що заява ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 149, 158, 365 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Судді В.А. Коновалова

М.В. Назарова

Ю.П. Лозко