Справа № 462/79/24
Провадження № 2-ві/201/26/2024
У Х В А Л А

09 жовтня 2024 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., ознайомившись з матеріалами заяви ОСОБА_1 про відвід судді Демидової С.О. у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, за участі третьої особи ОСОБА_1 , про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 03 травня 2024 року з Залізничного районного суду міста Львова надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, за участі третьої особи ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

08 травня 2024 року ухвалою суду відкрито загальне провадження, по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, за участі третьої особи ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

07 жовтня 2024 року до суду від третьої особи ОСОБА_1 через Електронну пошту надійшла заява про відвід судді Демидової С.О., в обґрунтування якої зазначено, що відвід заявлено через не допущення третьої особи у якості представника позивача до відеоконференцій.

Ухвалою суді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Демидової С.О. від 08 жовтня 2024 року визнано необґрунтованим заявлений третьою особою ОСОБА_1 відвід судді Демидової С.О. у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, за участі третьої особи ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Справу № 462/79/24 (провадження № 2/201/2638/2024) за позовною заявою ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, за участі третьої особи ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди передано до канцелярії суду для вирішення питання про відвід судді у порядку ст. 40 ЦПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 жовтня 2024 року вказана заява розподілена до розгляду судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумовій О.С.

Ознайомившись з матеріалами справи, вважаю за необхідне відмовити в задоволенні заяви про відвід з огляду на таке.

Статтею 40 ЦПК України визначено порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу.

Відповідно до ч. 7 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді має бути розглянуто не пізніше двох днів із дня надходження заяви про відвід судді, а у випадку розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід судді.

Частиною 8 ст. 40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень частини другої ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим до початку з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) стало відомо після початку з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами.

Стаття 36 ЦПК України визначає підстави для відводу (самовідводу) судді, а саме: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Стаття 36 ЦПК України містить в собі вичерпний перелік підстав для відводу (самовідводу) судді.

Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання, не може бути підставою для відводу.

Згідно з ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

За приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характер або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі Гаусшильдт проти Данії, Мироненко і Мартиненко проти України зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі Гаусшильдт проти Данії вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі Мироненко і Мартиненко проти України). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012р. у справі №5-15п12).

У справі «П`єрсак проти Бельгії» Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами провів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, але якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об`єктивному розгляді справи.

З матеріалів справи видно, що ухвалою суду від 08 травня 2024 було задоволено клопотання позивача ОСОБА_2 про проведення судових засідань в режимі відеоконференції за його участі, а не третьої особи ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 111).

В подальші судові засідання суд виходив і підключав позивача до відеоконференції, проте останній не під`єднувався, про що свідчать протоколи судового засідання від 30 травня 2024 року (т.1 а.с. 197-198), від 26 червня 2024 року (а.с.218-219), від 12 вересня 2024 року (т.2 а.с. 33-34).

Після судових засідань від третьої особи ОСОБА_1 , який в заявах вказує, що він є представником ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченої довіреності, надходили клопотання, в яких він просив повідомити, з яких підстав не відбувались відеоконференції.

Судом надавались відповіді на заяви третьої особи (т.1 а.с. 210), (т.1 а.с. 228), (т.2 а.с. 49).

Судом наведені правові підстави участі представника у судовому засіданні у відповідності до вимог ЦПК України.

Аналізуючи викладені третьою особою підстави для відводу, суд приходить до висновку, що наведені ОСОБА_1 доводи, не є підставою для відводу судді, передбачені ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

Ураховуючи викладені підстави відводу у поданій заяві, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про відвід судді Демидової С.О. від розгляду цивільної справи № 462/79/24 є необґрунтованою та безпідставною, оскільки не містить визначених процесуальним законодавством підстав для відводу судді.

На підставі викладеного, керуючись ст. 36-40 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Демидової С.О. у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, за участі третьої особи ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Наумова