Справа № 201/7947/24
Провадження № 2/201/3291/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2024 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого - судді Батманової В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 02 липня 2024 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що ОСОБА_1 працювала у Комунальному некомерційному підприємстві «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» Дніпровської міської ради на посаді лікаря-рентгенолога Рентгенівського відділення по повному робочому дню в зоні іонізуючого випромінювання з повним навантаженням лікаря-рентгенолога.

01.04.2024 була звільнено за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.

Згідно розрахункового листка за квітень 2024 року було нараховано компенсація за невикористану відпустку за основним місцем роботи за 81 день в розмірі 68703,55 грн. та компенсація за невикористану відпустку за сумісництвом за 32 дні в розмірі 10 815,70 грн.

Позивач не погоджується із нарахованими їй сумами, а відтак просить суд стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 заборгованість з компенсації за невикористану відпустку з урахуванням виплачених сум. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач скористався правом на подання відзиву, в якому заперечував проти позову оскільки всі суми позивачу нараховані згідно вимог діючого законодавства, про що надали докази, а відтак в задоволенні позову просили відмовити.

Позивач скористалась правом на подання відповіді на відзив, в якій заперечувала доводи викладені у відзиві просила задовольнити позов з підстав і ньому викладених.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Як встановлено судом, що ОСОБА_1 працювала у Комунальному некомерційному підприємстві «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» Дніпровської міської ради 01.04.2021 прийнято на посаду лікаря-рентгенолога Рентгенівського відділення по повному робочому дню в зоні іонізуючого випромінювання з повним навантаженням лікаря-рентгенолога ( наказ № 219-к від 01.04.2021).

01.04.2024 звільнено за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.

Згідно розрахункового листка за квітень 2024 року було нараховано компенсація за невикористану відпустку за основним місцем роботи за 81 день в розмірі 68703,55 грн. та компенсація за невикористану відпустку за сумісництвом за 32 дні в розмірі 10 815,70 грн.

Так, 15.04.2024 позивачці було нараховано та виплачено, відповідно до норм чинного законодавства та Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» всі належні їй виплати, а саме: 1377,35 грн. за один робочий день; 68 703,55 грн. - компенсації за невикористану відпустку за основним місцем роботи (81 календарний день); 10 815,70 грн. - компенсації за невикористану відпустку по роботі за сумісництвом (32 календарні дні), про що відповідачем надано відповідні докази.

Всього, з урахуванням заяви про звільнення, в день виплати заробітної плати з вирахуванням всіх податків позивачу було виплачено 64 312,79 грн, що не заперечується позивачем.

Відтак, твердження позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, спростовуються вищевказаними обставинами та нічим об`єктивно не підтверджуються, а тому суд вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити, оскільки суду не надано та судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження доводів зазначених позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 12, 13, 76-78, 81-82, 89, 130, 137, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Батманова