ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2-з/753/227/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2024 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Каліушко Ф.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви

ВСТАНОВИВ:

04.10.2024 представником ОСОБА_1 - адвокатом Шуть Сергієм Сергійовичем в системі «Електронний суд» сформовано заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Вказана заява обгрунтована тим, що в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №753/2873/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики з урахуванням фінансових санкцій за невиконання забов`язання.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26.02.2020, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 12.11.2020, позовні вимоги за вищевказаним позовом задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 313 000 грн. 00 коп. - заборгованості за договором позики, 107 392 грн. 62 коп. - неустойки (пені), 37 500 грн. 00 коп. - відсотків, нарахованих на суму боргу за договором, 4 578 грн. 92 коп. - судового збору, а всього - 462 471 грн. 54 коп.

14.06.2024, на виконання вищевказаного рішення суду від 26.02.2020, Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист, який в подальшому пред`явлено до виконання до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича.

02.10.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Шуть С.С. звернувся до приватного виконавця з клопотанням про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження НОМЕР_1 від 30.09.2024, де за результатами ознайомлення дізнався, що ОСОБА_2 , будучи обізнаною про існування заборгованості перед ОСОБА_1 , в період з березня 2016 по жовтень 2016 року, затягуючи судовий розгляд по справі №753/2873/16-ц шляхом направлення клопотань про відкладення розгляду справи, вчиняла дії, направлені на відчуження власної квартири АДРЕСА_1 . Таким чином, ОСОБА_1 дізнався про те, що 17.10.2016 після порушення провадження у справі №753/2873/16-ц, відповідач ОСОБА_2 уклала договір дарування квартири, за умовами якого ОСОБА_2 в особі представника подарувала (безоплатно передала у власність) своїм малолітнім дітям: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в рівних долях кожному по 1/2 частині, належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1 . Вказаний договір був посвідчений 17.10.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кіщак Людмилою Яківною та зареєстрований в реєстрі за №1698. Зі змісту вказаного договору дарування квартири вбачається, що сторони перебували у здоровому розумі, ясній пам`яті, розуміли значення своїх дій, а також були попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладення ними правочину, зокрема з вимогами щодо недійсності правочину. Крім того, зі змісту вказаного договору вбачається, що для його укладення, відповідач ОСОБА_2 зверталась до Центру комунального сервісу за отриманням довідки за формою №3 від 13.10.2016 про склад зареєстрованих малолітніх дітей у спірній квартирі. Також зі змісту вказаного договору вбачається, що відповідач, будучи обізнаною про існування заборгованості перед ОСОБА_1 та вже після порушення провадження у справі №753/2873/16-ц, вчиняла підготовчі дії направлені на відчуження квартири АДРЕСА_1 , а саме отримувала дозвіл на вчинення правочину №489 від 15.07.2016, виданого Дарницькою районною у м. Києві державною адміністрацією. Одночасно у договорі дарування квартири зазначено, що обдаровані малолітні діти разом з матір`ю - відповідачем, як до укладання договору дарування, так і після його укладання, залишились проживати в квартирі АДРЕСА_1 . Таким чином, спірна квартира була відчужена відповідачем своїм близьким родичам, а саме малолітнім дітям, та не вибула з кола сім`ї, сторони залишились проживати у цій квартирі. Всі дії направлені на підготовку до укладання правочину, а саме збирання довідок та дозволу впродовж з березня 2016 по жовтень 2016 рр. у своїй послідовності та сукупності свідчать про те, що договір дарування квартири від 17.10.2016 є фіктивним, укладеним без наміру створення правових наслідків з умислом та метою ухилення ОСОБА_2 від виконання її грошових зобов`язань перед ОСОБА_1 , а також з метою приховати майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів. Варто зазначити, що приватним виконавцем було встановлено відсутність будь-якого майна у ОСОБА_2 за рахунок якого можливо здійснити виконання рішення суду про стягнення з останньої на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 321 515,01 грн.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 планує ініціювати позов до Дарницького районного суду м. Києва до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування квартири від 17.10.2016, останній звернувся з даною заявою до суду та просить у якості забезпечення позову накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка в рівних долях по 1/2 частині кожному належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . У разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказане нерухоме майно, таке майно може бути відчужене на користь третіх осіб, що в свою чергу утруднить або унеможливить виконання судового рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2024, дану справу визначено за суддею Каліушком Ф.А.

Суд, дослідивши подану заяву та додані до неї документи, дійшов наступного висновку.

Згідно положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

У відповідності до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. А п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти дії.

З матеріалів даної заяви вбачається, що заявник планує ініціювати позов до Дарницького районного суду м. Києва до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування квартири від 17.10.2016.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Водночас, за змістом п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. А п. 4 даної постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Враховуючи те, що обраний заявником спосіб забезпечення позову не спричинить невідновлюваної шкоди відповідачам чи третім особам, а також відсутність обставин визначених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що відсутні підстави для зустрічного забезпечення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також враховуючи підстави та предмет позову, з яким заявник має намір звернутися та надання останнім достатніх для цієї стадії судового розгляду доказів, які свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, може істотно ускладнити чи навіть унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, суд приходить до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись стст. 149-154, 157, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на підставі договору дарування квартири від 17.10.2016 року в рівних долях по 1/2 частині кожному належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання, але може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Строк пред`явлення ухвали до виконання 3 (три) роки.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.

Дата підписання ухвали - 08.10.2024.