справа №176/1065/24
провадження №2/176/745/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Волчек Н.Ю.,

за участю секретаря судових засідань Ляху В.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» Міньковська А.В. звернулася до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із даним позовом та просить поновити строк позовної давності для подання даного позову до суду та стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №873971 від 13.05.2019 року у загальному розмірі 35921,39 грн.

Свою вимогу представник позивача обґрунтовує тим, що 13.05.2019 року між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №873971, за яким відповідачка отримала кредит у розмірі 7000 грн. Відповідачка не виконала умови договору щодо повернення наданих коштів внаслідок чого виникла заборгованість. 12.04.2018 року між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за договором про надання фінансового кредиту №873971 від 13.05.2019, останній став новим кредитором та отримав право вимоги кредитними договорами. Оскільки зобов`язання щодо повернення кредитних коштів відповідачем залишаються невиконаними, позивач був змушений звернутись до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 29 квітня 2024 року відкрито спрощене провадження по вищезазначеній справі.

Сторони про розгляд справи повідомлені належним чином.

14 травня 2024 року від відповідачки ОСОБА_1 до суду надійшла зава у якій остання заперечує підписання кредитного договору та отримання кредитних коштів, крім того просить застосувати до вимог строк позовної давності.

Судом встановлено наступне.

Матеріали справи містять договір №873971 від 13.05.2019 року про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, складений українською мовою де зазначено, що ОСОБА_2 (російською мовою) та ТОВ «Авентус Україна» уклали цей договір про надання коштів у позику на умовах строкового кредиту. Відповідно до п.1.1. договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в загальній сумі 7000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат клієнта, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика видається строком на 20 днів. Знижена процентна ставка становить 1,71% від суми позики за кожен день користування позикою. У договорі зазначено, що клієнт підписав договір електронним підписом, при цьому номер ключа не зазначено. (а.с.12-13)

Доказів того, що кредитні кошти за даним договором були перераховані на рахунок відповідачки до матеріалів позовної заяви не додано. Даний доказ має значення для розгляду справи, оскільки відповідачка заперечує укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів.

Далі, матеріали справи містять договір факторингу №1, який укладеного роком раніше ніж сам спірний кредитний договір, а саме 12 квітня 2018 року відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС Україна» відступило позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Даний договір факторингу надано суду не в повному обсязі, а саме 5 сторінок з 10 та взагалі незрозуміло, яке відношення він має до передачі прав вимоги за спірним кредитним договором, оскільки його на момент укладення цього договору ще не існувало.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей12,81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір факторингу належить до цивільно-правових договорів.

Оскільки в цьому договорі фінансування здійснюється із залученням механізму передачі права вимоги кредитора, до цих відносин можуть субсидіарно застосовуватися норми глави 47 ЦК України, що містять загальні положення про заміну кредитора.

Поняття договору факторингу закріплено у ст. 1077 ЦК України.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Матеріальний предмет договору факторингу становлять грошові вимоги клієнта до третьої особи, що випливають з надання товарів, виконання ним робіт чи надання послуг третій особі. При цьому грошові вимоги можуть бути як такими, за якими вже настав термін платежу, так і майбутніми, термін платежу за якими настане пізніше.

Юридичним предметом договору факторингу є дії сторін - надання фінансування під відступлення грошової вимоги.

Відповідно до норм діючого законодавства, які регулюють право вимоги, представник позивача повинен надати належні та допустимі докази на підтвердження, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги по виконанню відповідачем боргових зобов`язань договором №873971 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, укладеним 113.05.2019 р. між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та відповідачем.

Представник позивача посилається на договір факторингу № 1 укладений 12.04.2018 р. між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Відповідно до п.п.4.1 п.4 договору факторингу - право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на в день підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку.

Разом з тим представником позивача не додано до позову ні витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №1, укладеного між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», ні акту приймання-передачі прав вимоги.

Встановлені обставини свідчать, що позивачем не надано належних та допустимих доказів ні на підтвердження перерахування первісним кредитором кредитних коштів на рахунок відповідача, ні на підтвердження того, що до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги до відповідача від ТОВ «АВЕНТУС Україна».

Згідно з ч.ч. 1, 2ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд дійшов висновку, що твердження позивача про набуття права грошової вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 за договором № 873971 від 13.05.2019 року перед ТОВ «Авентус Україна» у зв`язку з укладенням договору факторингу № 1 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК Довіра та Гарантія, не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами, а тому позов не підлягає задоволенню.

Щодо клопотання позивача про поновлення строку на звернення до суду з цим позовом та доводів відповідача про пропущення позивачем строку, в межах якого останній мав право подати до суду цей позов, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

За змістом ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін неминуче настати.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 Цивільного кодексу України.

Частиною третьою ст. 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до суду.

Положення ч. 1 ст. 261 ЦК України регламентують, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, момент початку перебігу строку позовної давності у контексті ч. 1 ст. 231 ЦК України збігається з моментом обізнаності особи про порушення права або об`єктивної можливості довідатись про обставини порушення її прав. Зазначена правова позиція визначена у Постанові Великої палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №362/44/17.

При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Отже, відмовляючи в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову, суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», що має наслідком відмову у їх задоволенні в повному обсязі. При цьому строки позовної давності до вимог позивача не застосовуються, оскільки заявлені вимоги є недоведеними.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354 - 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8, офіс 32; ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , зареєстрована проживаючою за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області Н.Ю. ВОЛЧЕК