Провадження № 22-ц/801/1680/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 рокуСправа № 127/33894/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

за участі секретаря судового засідання Кобенди Ю.О., позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Чорної О.М., представника відповідача адвоката Самородової О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Самородова Олена Петрівна, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, визнання виконавчого листа частково таким, що не підлягає виконанню, та стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, визнання виконавчого листа частково таким, що не підлягає виконанню, та стягнення аліментів на утримання дитини.

Позов мотивований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.02.2007, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2019 було розірвано.

Від шлюбу сторони мають двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу позивач, відповідачка та двоє їх дітей проживали в належній позивачу та його батькам квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрований позивач та сини.

Згідно з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2020 з позивача на користь відповідачки на утримання двох дітей стягуються з 12.03.2020 аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину.

З січня 2022 року син ОСОБА_5 за власним бажанням проживає разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідачка, отримуючи аліменти на обох дітей, коштів на утримання ОСОБА_5 не надає. Позивач зазначив, що самостійно, власними силами матеріально забезпечує, доглядає і виховує сина, який проживає із ним, натомість відповідачка протягом тривало часу не виконує обов`язки, визначені ст. 180 СК України.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнання виконавчого листа частково таким, що не підлягає виконанню та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 травня 2024 року позов задоволено частково.

Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2020 у справі № 127/6050/20 з 01.11.2023.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 01.11.2023 до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Самородова О.П. подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що неповнолітній ОСОБА_5 останній час проживає не із позивачем, а із його батьками у АДРЕСА_2 . Натомість позивач проживає разом із колишньою дружиною відповідачкою та їх неповнолітнім сином ОСОБА_6 у АДРЕСА_1 .

Крім того, скаржник зазначає, що на даний час неповнолітній син перестав проживати з матір`ю, а проживає з батьками позивача, тобто у позивача не змінився сімейний стан, тому скаржник вважає, що у позивача відсутнє право на отримання аліментів.

Разом з тим, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник ОСОБА_1 адвокат Чорна О.М. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2020 по справі № 127/6050/20, яке набрало законної сили 07.08.2020, стягнено аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, а саме на дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , починаючи з 12.03.2020 до досягнення старшою дитиною повноліття. (а.с. 9-10)

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, здійсненого 01.09.2023 державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби в місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дзюбенко Т.О., вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 за вищевказаним судовим рішенням станом на 01.09.2023 відсутня. (а.с. 12)

Із довідок № 69 і № 74, виданих 28.09.2023 АТ «Укрпошта», вбачається, що ОСОБА_1 працює в АТ «Укрпошта» листоношею із супроводження пошти і отримує стабільний дохід. (а.с. 13-14)

З актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї Турчановських, складених депутатом Старокостянтинівської міської ради 27.10.2023 та Службою у справах дітей виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області 09.10.2023 вбачається, що з січня 2022 року ОСОБА_1 проживає разом із неповнолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та своїми батьками ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в АДРЕСА_2 . (а.с. 15-16)

З дипломів, грамоти та характеристики, виданих Старокостянтинівською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 4 Хмельницької області, зокрема вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у даному навчальному закладі. (а.с. 17-21)

Позивач вважає, що підстави для стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні, адже дитина проживає разом із ним і утримується лише батьком, мати на утримання сина коштів не надає, що, відповідно, є підставою для стягнення аліментів із відповідачки на користь позивача на утримання сина ОСОБА_5 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час звернення позивача до суду відповідачка не проживає разом із неповнолітнім сином ОСОБА_5 , його вихованням та утриманням займається лише позивач, допомогу в чому надають його батьки. При цьому позивач, з огляду на принцип обов`язковості судових рішень, також зобов`язаний виконувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2020 та сплачувати в примусовому порядку аліменти на утримання дітей на користь відповідача, зокрема на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 .

За встановлених обставин суд вважає, що наявність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду в частині стягнення аліментів із позивача свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки саме він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання ОСОБА_5 .

Таким чином, суд дійшов висновку про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2020 у справі № 127/6050/20 з 01.11.2023, тобто з часу звернення до суду із даним позовом, і наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідачка зобов`язана та може надавати щомісячне утримання дитині в розмірі частки свого заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 01.11.2023, тобто з дня звернення до суду, та до досягнення дитиною повноліття.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2, 3, 5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Обставини, які враховує суд при визначенні розміру аліментів визначено ст. 182 СК України.

З аналізу вказаних норм СК України слідує, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина.

Отже, обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти.

Так, в ході розгляду справи було встановлено, що позивач через деякий час після розлучення із відповідачкою вимушений був переїхати з квартири АДРЕСА_3 до своїх батьків у м. Старокостянтинів.

Безспірним є факт того, що з січня 2022 року син ОСОБА_5 за власним бажанням проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, зважаючи на віддаленість місця роботи позивача (м. Вінниця) від місця його постійного проживання (м. Старокостянтинів), він періодично, зазвичай із вівторка по п`ятницю (включно), тобто у робочі дні (графік роботи: вівторок п`ятниця), залишається на ночівлю у м. Вінниці, в квартирі, яка належить на праві власності йому та його батькам, де наразі проживає його неповнолітній син ОСОБА_6 із відповідачкою.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто від місця, де вона тимчасово не проживає, а знаходиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Таким чином, встановивши, що син ОСОБА_5 з січня 2022 року проживає разом з батьком ОСОБА_1 , знаходиться на його повному матеріальному забезпечені, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовної вимоги про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2020 у справі № 127/6050/20 з 01.11.2023.

Так, відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тлумачення положень статті 180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

При цьому, аналіз глави 15 СК України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідачем повідомлено, що вона працює в ТОВ «Безпека Гарант» і отримує стабільну заробітну плату.

Отже, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що відповідач з об`єктивних причин неспроможна сплачувати аліменти на дитину щомісячно у заявленому позивачем до стягнення розмірі, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 01.11.2023 до досягнення дитиною повноліття.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що, розглядаючи спір, місцевий суд повно і всебічно дослідив, і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 травня 2024 року залишити без змін.

Разом з тим, представник позивача адвокат Чорна О.М. просила стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн, понесені при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвокатом Чорною О.М. надано договір про надання правничої допомоги № 26/09/23, додаткову угоду від 30.07.2024 року, акт прийому-передачі послуг від 31.07.2024 року, квитанцію про оплату.

Згідно з актом прийому-передачі послуг від 31.07.2024 року на виконання договору виконано послуги: вивчення та правовий аналіз апеляційної скарги; підготовка з подальшим поданням до суду відзиву на апеляційну скаргу по даній справі.

Надаючи оцінку викладеним вище обставинам, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Так, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що дана справа є незначної складності, а також надані адвокатом послуги є типовими та не потребують складних правових досліджень.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 4 000 грн.

Визначений апеляційним судом розмір витрат на правничу допомогу відповідає загальним засадам справедливості, розумності та співмірності із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з нормами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Самородова Олена Петрівна, залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 травня 2024 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 000 грн витрат, понесених на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: С.К. Медвецький

С.Г. Копаничук