Справа № 461/5697/23 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/125/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

з участю: представника позивача - Гриновця О.Б. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Фецяка В.Я. на рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2023 року у справі за позовом Львівської обласної ради до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27.12.2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права обіймати керівні посади у суб`єктах господарювання, які займаються лісозаготівлею строком на 3 (три) роки без сплати штрафу. Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_2 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Встановлено ОСОБА_2 іспитовий строк тривалістю - 2 (два) роки. Стягнуто із ОСОБА_2 в користь Львівської обласної ради шкоду завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 5 224 471 (п`ять мільйонів двісті двадцять чотири тисячі чотириста сімдесят одну) гривню 19 коп.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 14.05.2021 року апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_2 - адвоката Савки Ігоря Ярославовича та прокурора у кримінальному провадженні Кишки Юрія Андрійовича залишено без задоволення, а вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2018 року, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України - без змін. На підставі ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_2 від призначеного покарання.

Постановою Верховного Суду від 22.12.2021 року касаційну скаргу захисника Василик Юлії Мирославівни задоволено частково. Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 травня 2021 року стосовно ОСОБА_2 скасовано в частині вирішення цивільного позову і призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У решті судові рішення залишено без зміни. У даній постанові було зазначено, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати і довести бездіяльність компетентного органу. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що здійснення незаконних лісовідновних рубок всупереч вимогам законодавства та матеріалам лісовпорядкування, внаслідок чого фактично знищується ліс, що має місце в цьому випадку, позбавляє представницький орган (Львівську обласну раду) можливості здійснювати функції та повноваження місцевого самоврядування, які гарантовані державою і Конституцією, чим порушуються інтереси держави. Разом з тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи цивільний позов, поданий прокурором в інтересах держави в особі Львівської обласної ради, не взяв до уваги відсутності у відповідній позовній заяві належного обґрунтування передбачених законом підстав для захисту саме прокурором інтересів держави в суді та належним чином не мотивував свого рішення з посиланням на норми закону або обставини, які б підлягали перевірці в ході вирішення цього питання. Вказане також залишилось поза увагою суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14.02.2022 року позовну заяву прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області Кишки Юрія Андрійовича, діючого в інтересах держави в особі Львівської обласної ради, до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - залишено без руху, надано позивачу термін протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, викладених в мотивувальній частині ухвали. А саме у зв`язку з тим, що всупереч вимогам ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції станом на 12.05.2016 р.), прокурором не надано доказ попереднього до звернення до суду повідомлення ним Львівської обласної ради про звернення до суду із вказаним позовом в інтересах держави в особі Львівської обласної ради. Крім того, документального підтвердження направлення такого повідомлення прокурором та відповідно його отримання і відповіді на нього Львівською обласною радою, до позову прокурором не долучено.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11.03.2022 року позов прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області Кишки Юрія Андрійовича, діючого в інтересах держави в особі Львівської обласної ради, до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - повернуто позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків зазначених в ухвалі суду від 14.02.2022 року.

Позивач зазначає, що з 03 листопада 2014 року ОСОБА_2 почав обіймати посаду директора Турківського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс».

З вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27.12.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 , будучи, відповідно до примітки до ст. 364 КК України, службовою особою, яка наділена адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями і зобов`язана за контрактом і статутом підприємства, здійснювати поточне (оперативне) керівництво, організовувати виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність підприємства, забезпечувати виконання завдань, передбачених законодавством, організовувати дотримання вимог лісового і природоохоронного законодавства при розробці лісосік у межах лісових ділянок, що перебувають у постійному користуванні підприємства, будучи відповідно до ст. 69 Лісового кодексу України (надалі по тексту - «ЛК України») уповноваженим видавати спеціальний дозвіл (лісорубний квиток) на здійснення спеціального лісокористування, а за наявності підстав - відмовляти у видачі такого дозволу, а також відповідальним за діяльність підприємства та його працівників, неналежно лісокористування, а за наявності підстав - відмовляти у видачі такого дозволу, а також відповідальним за діяльність підприємства та його працівників, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, перебуваючи в адміністративному приміщенні Турківського ДЛГП на вул. Данила Галицького, 2 у м. Турці Львівської області, не з`ясувавши таксаційних характеристик насадження відповідних лісових ділянок, зазначених у матеріалах лісовпорядкування, а також того, що лісогосподарські заходи на цих лісових ділянках не запроектовані, будучи зобов`язаним установити такі відомості під час прийняття рішення щодо видачі лісорубного квитка та маючи можливість встановити такі дані, порушуючи вимоги Правил поліпшення якісного складу лісів, ст. 69 Лісового кодексу України, видав шляхом підписання у відповідній графі ряд лісорубних квитків та скріпив їх відтиском печатки підприємства:04 вересня 2014 року серії 02ЛКБ №400164 на проведення прохідної рубки площею 1,8 га у виділі 14 кварталу 26 та площею 2,4 га у виділі 10 кварталу 23 Лімнянського лісництва Турківського ДЛГП «Галсільліс»;06 жовтня 2014 року серії 02ЛКБ №400171 на проведення прохідної рубки площею 1,7 га у виділі 2 кварталу 20 Лімнянського лісництва Турківського ДЛГП ЛГП «Галсільліс»;17 листопада 2014 року серії 02ЛКБ №400183 на проведення суцільної рубки рідколісся площею 0,7 га у виділі 9(2) кварталу 17 та площею 0,7 га у виділі 9кварталу 17 Бітлянського лісництва Турківського ДЛГП ЛГП «Галсільліс»;02 грудня 2014 року серії 02ЛКБ №400185 на проведення прохідної рубки площею 2,3 га у виділі 10 кварталу 46 Лімнянського лісництва Турківського ДЛГП ЛГП «Галсільліс»;09 грудня 2014 року серії 02ЛКБ №400187 на проведення прохідної рубки площею 1,2 га у виділі 16 кварталу 14 Прикарпатського лісництва Турківського ДЛГП ЛГП «Галсільліс»;02 червня 2015 року серії 02ЛКБ №400210 на проведення суцільної рубки рідколісся площею 1,1 га у виділі 18 кварталу 14 Бітлянського лісництва Турківського ДЛГП ЛГП «Галсільліс»;02 червня 2015 року серії 02ЛКБ №400211 на проведення суцільної рубки рідколісся площею 2,4 га у виділі 10 кварталу 46 Надсянського лісництва Турківського ДЛГП ЛГП «Галсільліс»;27 серпня 2015 року серії 02ЛКБ №400223 на проведення суцільної рубки рідколісся площею 1,6 га у виділі 2 кварталу 15 Бітлянського лісництва Турківського ДЛГП ЛГП «Галсільліс».

На підставі даних лісорубних квитків, виданих ОСОБА_2 із порушенням лісового та природоохоронного законодавства у результаті неналежного виконання ним своїх службових обов`язків, на зазначених ділянках загалом у період з вересня 2014 року по листопад 2015 року суб`єктом підприємницької діяльності було проведено незаконну рубку 2710 дерев різних порід, чим спричинено шкоду довкіллю у формі порушення встановленого порядку раціонального використання природних ресурсів, їх охорони та відтворення в межах лісового фонду України у загальному розмірі 5'224'471,19 грн., що у 250 і більше разів перевищило неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є тяжкими наслідками згідно з приміткою до ст. 364 КК України.

Таким чином, вироком суду встановлено, що у результаті згаданих незаконних дій ОСОБА_2 було спричинено шкоду довкіллю у формі порушення встановленого порядку раціонального використання природних ресурсів, їх охорони та відтворення в межах лісового фонду України у загальному розмір 5'224'471,19 грн.

Тому, враховуючи наведене, просив позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2023 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Львівської обласної ради 5 224 471,19 грн. шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 13420, 00 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - адвокат Фецяк В.Я., подавши апеляційну скаргу.

З рішенням суду не погоджується, вважає його безпідставним, необгрунтованим, таким, що винесене з грубим порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вважає, що позов подано неналежним позивачем. Згідно із статтею 8 Лісового кодексу України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів належності лісу, незаконність порубки якого слугувало підставою для звернення із цим позовом до суду, до комунальної власності.

Також вважає, що позов подано до неналежного відповідача. Злочин вчинено відповідачем при виконанні ним обов`язків керівника, а не як приватною особою. Таким чином, умови відповідальності за дії відповідача, як працівника визначені у статті 1172 ЦК України та передбачають, що відповідальність у цьому випадку за дії відповідача несе роботодавець - Турківський ДЛГП ЛГП «Галсільліс», до якого позов не заявлявся, а тому суд безпідставно та необґрунтовано дійшов висновку про підставність позову та стягнув шкоду заподіяну злочином із відповідача. За вказаних обставин шкода повинна стягуватись виключно із Турківського ДЛГП ЛГП «Галсільліс», як роботодавця відповідача.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апелянт та його представник в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

З урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Сторони мали реальну можливість реалізувати свої процесуальні права з доведенням своєї позиції по справі, у тому числі через можливість брати участь в судовому засідання в режимі відеоконференції або через представника.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність учасників справи, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача - Гриновця О.Б. на заперечення доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахувавши фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, а також досліджені докази і зокрема вирок суду, який набрав законної сили, прийшов до висновку, що між неправомірними діями відповідача та шкодою завданою Львівській обласній раді, яка на даний час є невідшкодованою, є безпосередній причинний зв`язок, а тому вважав, що позов слід задовольнити повністю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Встановлено, що з 03 листопада 2014 року ОСОБА_2 почав обіймати посаду директора Турківського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс».

Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27.12.2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права обіймати керівні посади у суб`єктах господарювання, які займаються лісозаготівлею строком на 3 (три) роки без сплати штрафу. Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_2 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Встановлено ОСОБА_2 іспитовий строк тривалістю - 2 (два) роки. Стягнуто із ОСОБА_2 в користь Львівської обласної ради шкоду завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 5 224 471 (п`ять мільйонів двісті двадцять чотири тисячі чотириста сімдесят одну) гривню 19 коп.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 14.05.2021 року апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_2 - адвоката Савки Ігоря Ярославовича та прокурора у кримінальному провадженні Кишки Юрія Андрійовича залишено без задоволення, а вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2018 року, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України - без змін. На підставі ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_2 від призначеного покарання.

Постановою Верховного Суду від 22.12.2021 року касаційну скаргу захисника Василик Юлії Мирославівни задоволено частково. Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 травня 2021 року стосовно ОСОБА_2 скасовано в частині вирішення цивільного позову і призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У решті судові рішення залишено без зміни. У даній постанові зазначено, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати і довести бездіяльність компетентного органу. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що здійснення незаконних лісовідновних рубок всупереч вимогам законодавства та матеріалам лісовпорядкування, внаслідок чого фактично знищується ліс, що має місце в цьому випадку, позбавляє представницький орган (Львівську обласну раду) можливості здійснювати функції та повноваження місцевого самоврядування, які гарантовані державою і Конституцією, чим порушуються інтереси держави. Разом з тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи цивільний позов, поданий прокурором в інтересах держави в особі Львівської обласної ради, не взяв до уваги відсутності у відповідній позовній заяві належного обґрунтування передбачених законом підстав для захисту саме прокурором інтересів держави в суді та належним чином не мотивував свого рішення з посиланням на норми закону або обставини, які б підлягали перевірці в ході вирішення цього питання. Вказане також залишилось поза увагою суду апеляційної інстанції.

З вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27.12.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 , будучи, відповідно до примітки до ст. 364 КК України, службовою особою, яка наділена адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями і зобов`язана за контрактом і статутом підприємства, здійснювати поточне (оперативне) керівництво, організовувати виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність підприємства, забезпечувати виконання завдань, передбачених законодавством, організовувати дотримання вимог лісового і природоохоронного законодавства при розробці лісосік у межах лісових ділянок, що перебувають у постійному користуванні підприємства, будучи відповідно до ст. 69 Лісового кодексу України (надалі по тексту - «ЛК України») уповноваженим видавати спеціальний дозвіл (лісорубний квиток) на здійснення спеціального лісокористування, а за наявності підстав - відмовляти у видачі такого дозволу, а також відповідальним за діяльність підприємства та його працівників, неналежно лісокористування, а за наявності підстав - відмовляти у видачі такого дозволу, а також відповідальним за діяльність підприємства та його працівників, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, перебуваючи в адміністративному приміщенні Турківського ДЛГП на вул. Данила Галицького, 2 у м. Турці Львівської області, не з`ясувавши таксаційних характеристик насадження відповідних лісових ділянок, зазначених у матеріалах лісовпорядкування, а також того, що лісогосподарські заходи на цих лісових ділянках не запроектовані, будучи зобов`язаним установити такі відомості під час прийняття рішення щодо видачі лісорубного квитка та маючи можливість встановити такі дані, порушуючи вимоги Правил поліпшення якісного складу лісів, ст. 69 Лісового кодексу України, видав шляхом підписання у відповідній графі ряд лісорубних квитків та скріпив їх відтиском печатки підприємства:04 вересня 2014 року серії 02ЛКБ №400164 на проведення прохідної рубки площею 1,8 га у виділі 14 кварталу 26 та площею 2,4 га у виділі 10 кварталу 23 Лімнянського лісництва Турківського ДЛГП «Галсільліс»;06 жовтня 2014 року серії 02ЛКБ №400171 на проведення прохідної рубки площею 1,7 га у виділі 2 кварталу 20 Лімнянського лісництва Турківського ДЛГП ЛГП «Галсільліс»;17 листопада 2014 року серії 02ЛКБ №400183 на проведення суцільної рубки рідколісся площею 0,7 га у виділі 9(2) кварталу 17 та площею 0,7 га у виділі 9кварталу 17 Бітлянського лісництва Турківського ДЛГП ЛГП «Галсільліс»;02 грудня 2014 року серії 02ЛКБ №400185 на проведення прохідної рубки площею 2,3 га у виділі 10 кварталу 46 Лімнянського лісництва Турківського ДЛГП ЛГП «Галсільліс»;09 грудня 2014 року серії 02ЛКБ №400187 на проведення прохідної рубки площею 1,2 га у виділі 16 кварталу 14 Прикарпатського лісництва Турківського ДЛГП ЛГП «Галсільліс»;02 червня 2015 року серії 02ЛКБ №400210 на проведення суцільної рубки рідколісся площею 1,1 га у виділі 18 кварталу 14 Бітлянського лісництва Турківського ДЛГП ЛГП «Галсільліс»;02 червня 2015 року серії 02ЛКБ №400211 на проведення суцільної рубки рідколісся площею 2,4 га у виділі 10 кварталу 46 Надсянського лісництва Турківського ДЛГП ЛГП «Галсільліс»;27 серпня 2015 року серії 02ЛКБ №400223 на проведення суцільної рубки рідколісся площею 1,6 га у виділі 2 кварталу 15 Бітлянського лісництва Турківського ДЛГП ЛГП «Галсільліс».

Таким чином, вироком суду встановлено, що у результаті згаданих незаконних дій ОСОБА_2 було спричинено шкоду довкіллю у формі порушення встановленого порядку раціонального використання природних ресурсів, їх охорони та відтворення в межах лісового фонду України у загальному розмір 5'224'471,19 грн.

Згідно з висновком судової інженерно - екологічної експертизи №1355 від 25.04.2016, з якого вбачається, що розрахунки фактичного розміру шкоди заподіяної порушенням лісового законодавства шляхом незаконної рубки дерев в період 2014 - 2015 років у Турківському ДЛГП «Галсільліс» проведені Держекоінспекцією у Львівській області згідно вимог ПКМУ №665 від 23.07.2008, відповідають дійсності.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Турківське ДЛГП ЛГП «Галсільліс» створене Обласним комунальним спеціалізованим лісогосподарським підприємством «Галсільліс» згідно з наказом № 2 від 02.10.2000, відповідно до чинного законодавства України та Статуту ОКС ЛГП «Галсільліс». Засновником останнього підприємства є Управління майном спільної власності Львівської обласної ради, що діє від імені власника - Львівської обласної ради. Метою створення Підприємств є забезпечення охорони, захисту, використання і відтворення лісів на землях лісового фонду, переданих дочірнім підприємствам в установленому порядку в постійне користування.

Статтею 7 Лісового кодексу України встановлено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності.

Згідно з ст. 9 Лісового кодексу України, право комунальної власності на ліси реалізується територіальними громадами безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування.

Таким чином, Львівська обласна рада уповноважена представляти спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст Львівської області та здійснювати від їх імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування щодо забезпечення належного здійснюється лісогосподарської діяльності в комунальних лісах, збереження та відтворення цих лісів.

Рішенням Львівської обласної ради №409 від 28.12.2000 «Про внесення змін до рішень Львівської обласної ради від 27.06.2000 №318 «Про відведення земель», від 27.06.2000 №336 «Про внесення змін до рішення Львівської обласної ради народних депутатів від 11.05.1995 №60 «Про відведення земель» та від 02.11.2000 року №366 «Про відведення земель ЛГП «Галсільліс», внесено зміни до пункту 1 рішення Львівської обласної ради від 27 червня 2000 року № 318 «Про відведення земель», та викладено п.1 у такій редакції: «Затвердити проекти відведення земельних ділянок за межами населених пунктів та надати їх дочірнім підприємствам ЛГП «Галсільліс» для ведення лісового господарства в постійне користування згідно з додатком №1: Турківському дочірньому лісогосподарському підприємству ЛГП "Галсільліс" 20808,0 га земель за рахунок земель Турківського району». Отже, оскільки засновником обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс» та власником його майна є територіальна громада Львівської області в особі обласної ради, яка фінансує і контролює діяльність цього комунального підприємства, а також зобов`язана контролювати виконання обласного бюджету, зокрема законність та ефективність використання коштів, відтак Львівська обласна рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із поверненням коштів обласного бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі. Аналогічні правові висновки викладені у постанові ВП ВС від 21 червня 2023 року у справі № 905/1907/21.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаних норм зобов`язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов`язання, в яких потерпіла сторона (кредитор) має право вимагати від боржника (заподіювача шкоди) повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 105 Лісового кодексу України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у: незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників;

Згідно ч. 1 ст. 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Враховуючи, що вироком суду встановлено, що у результаті незаконних дій ОСОБА_2 було спричинено шкоду довкіллю у формі порушення встановленого порядку раціонального використання природних ресурсів, їх охорони та відтворення в межах лісового фонду України у загальному розмір 5'224'471,19 грн. суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При відкритті провадження у справі, судом апеляційної інстанції було відстрочено сплату судового збору до винесення судового рішення.

Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 20 130 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Фецяка В.Я. - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2023 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 20 130 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено17 червня 2024 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.