Суддя Попова В. О.
Справа № 644/1072/24
Провадження № 2/644/1449/24
10.06.2024
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

10 червня 2024 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Попової В.О.,

за участю секретаря судового засідання Плаксій К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом заяву ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2

про розірвання договору оренди землі

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова з позовом до ФО- ОСОБА_3 , в якому просить розірвати договір оренди землі № 6 від 14 листопада 2019 року, укладений між нею, як орендодавцем, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , як орендарем, щодо земельної ділянки загальною площею 8,8741 га, що розташована на території Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:002:0088, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права державним реєстратором Шевченківської селищної ради Шевченківського району Харківської області Клінкуш М.Л., номер запису про інше речове право 34880124 від 23.12.2019, із внесенням відомостей щодо розірвання даного договору оренди землі до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Судові витрати по сплаті судового збору стягнути з відповідача.

На обґрунтування позову позивачка зазначила, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 8,8741 га, що розташована на території Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 022558 від 12.02.2005, зареєстрованого за № 390 з кадастровим номером :02:002:0088. 14.11.2019 між нею та ФОП ОСОБА_2 укладено договір оренди землі № 6. Згідно умов договору вона передала відповідачу у строкове платне користування належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на сім років. Відповідно до пункту 9 вказаного договору, відповідач зобов`язався сплачувати їй щорічно орендну плату у грошовій формі у розмірі 6,00 % від грошової оцінки землі, що на момент укладання договору становить суму 18 043 грн 34 коп., згідно п. 11 зазначеного договору орендна плата вноситься один раз на рік до 31 грудня поточного року. В період 2022-2023 оренда плата відповідачем не сплачена в порушення умов договору. У зв`язку з систематичним неналежним виконанням відповідачем обов`язку щодо сплати орендної плати, просить суд розірвати договір оренди землі № 6 від 14.11.2019, укладений між нею та ФОП ОСОБА_2 .

Рішенням Вищої ради правосуддя від 20.04.2023, територіальна підсудність Шевченківського районного суду Харківської області з 01 травня 2023 року змінена на Орджонікідзевський районний суд м. Харкова.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2024 року позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, про час розгляду справи була повідомлена належним чином та своєчасно. Через канцелярію суду подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, не заперечують проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення (а.с. 25).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією за місцем його реєстрації, яка підтверджена відповіддю на запит № 460946 від 22.02.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру, які повернулись до суду без вручення з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 23, 31, 36), що вважається належним повідомленням та відповідає правовій позиції викладеної в постанові КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23) та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 29, 33). Заяв, клопотань тощо до суду від відповідача не надходило.

Відомості про дати та час судових засідань знаходяться у вільному доступі на офіційному сайті Судової влади за адресою в мережі Інтернет https://court.gov.ua/fair/ та сайті Орджонікідзевського районного суду м. Харкова.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.

Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.

Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

За таких обставин, з письмової згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно з копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 022558 від 12.02.2005, виданого на підставі розпорядження Шевченківської райдержадміністрації за № 27 від 08 лютого 2005 року та Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-019, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 8.8741 га, кадастровий номер :02:002:0088, яка розташована на території Борівської сільської ради, Шевченківського району, Харківської області (а. с. 7, 14).

14 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір оренди землі № 6 (а.с. 8-11).

Згідно копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, договір оренди землі № 6 від 14.11.2019 між ФО- ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований Шевченківською селищною радою Шевченківського району Харківської області, номер запису про інше речове право 34880124 від 23.12.2019, індексний номер 50479031 від 26.12.2019 (а.с. 12-13)

Відповідно до п. 1 договору оренди землі, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 8,8741 га, у тому числі ріллі 8,8741 га, кадастровий № :02:002:0088, земельна ділянка № НОМЕР_1 , строком на 7 років (п. 2, 8 договору).

Відповідно до пункту 9 договору оренди землі, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 6 % від грошової оцінки земельної ділянки, що становить 18 043 грн 34 коп.

Згідно з пунктом 11 договору оренди землі, орендна плата сплачується в грошовій формі один раз на рік до 31 грудня поточного року. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, застосовуються штрафні санкції передбачені п. 14 договору.

З копії відомостей Головного управління ДПС у Харківській області ДПС України з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 22.01.2024 вбачається, що за період з січня 2021 року по квітень 2023, ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 в жовтні 2021 року 18 043 грн 34 коп. Інформація щодо інших надходжень грошових коштів від ФО-П ОСОБА_2 відсутня (а.с. 15-17).

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, тобто права власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

За змістом положень статей 210, 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір підлягає державній реєстрації лишу у випадках, встановлених законом. Такий договір є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Такими законами , зокрема є ЗК України, Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній на час укладення договору оренди землі, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Отже, строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цього договору, починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Одним з речових прав на чуже майно є право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) (пункт 3 частини першої статті 395 ЦК України).

За змістом частини першої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 407 ЦК України користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання угоди недійсною (пункт «в» частини третьої статті 152 ЗК України).

Отже, законодавством унормовано, що користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України)

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Одночасно, договір є обов`язковим для виконання сторонами, як закріплено ст. 629 ЦК України.

За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України).

Положення ч. ч. 3, 4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» передбачають, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Судом встановлено що 14 листопада 2019 року сторони уклали договір оренди землі № 6, за яким орендодавець надала в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,8741 гектар, у тому числі ріллі 8,8741 гектар, кадастровий № :02:002:0088 земельна ділянка № НОМЕР_1 , строком на 7 (сім) років, а орендар прийняв зазначену ділянку у користування. При цьому, позивачем та відповідачем було узгоджено орендну плату за договором.

Орендну плату за договором оренди землі № 6 від 14 листопада 2019 року за 2021 рік позивачка отримала в жовтні 2021 року. За 2022 рік та 2023 рік позивачка взагалі не отримала грошові кошти в рахунок оплати за договором оренди землі від ФО- ОСОБА_4 .

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду.

Доказів які б свідчили про належне виконання відповідачем взятих на себе обов`язків за договором оренди земельної ділянки суду не надали.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, неналежне виконання умов договору, а саме несвоєчасна сплата орендної плати за користування земельною ділянкою є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

До теперішнього часу відповідачем орендна плата за договором оренди землі № 6 від 14.11.2019 за 2022, 2023 роки позивачці не сплачена.

Відповідно до до ст. ст.12,13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позивачем надані докази про наявність підстав для розірвання договору оренди землі № 6, кадастровий номер :02:002:0088, земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 8,8741 га, у тому числі ріллі 8, 8741 га, яка розташована на території Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, укладений 14 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та Ф О-П ОСОБА_2 з підстав систематичного невиконання орендарем істотної умови цього договору щодо внесення орендної плати у строки встановлені договором.

Одночасно, доказів щодо виплати орендної платі відповідачем у подальшому, суду не надано.

Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують несплату орендної плати за користування землею згідно договору. Позивачем надано належним чином завірені копії відповідних документів.

При ухваленні рішення, відповідно до ст. 265 ЦПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат.

Позивачка просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору.

В матеріалах справи наявні квитанції від 15.02.2024 на суму 1 211 грн 20 коп. щодо сплати ОСОБА_1 судового збору при зверненні до суду з позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тобто, на підставі ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивачки в сумі 1 211 грн 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 95, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України , суд

у х в а л и в :

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі.

Розірвати договір оренди землі № 6 від 14 листопада 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0088, земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 8,8741 га, у тому числі ріллі 8,8741 га, розташованої на території Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, який зареєстровано у Шевченківській сільській раді Шевченківського району Харківської області, номер запису про інше речове право 34880124 від 23.12.2019, індексний номер 50479031 від 26.12.2019.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви на його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ст.354 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення (заочне) складено 18.06.2024.

Суддя В.О. Попова