КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 520/1644/13-ц
Провадження № 6/947/479/24
УХВАЛА

07.10.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі заяву ОСОБА_1 , за участі: стягувача ОСОБА_2 , заінтересованої особи Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, вжитих ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 27 березня 2013 року по справі №520/1644/13-ц,

ВСТАНОВИВ:

13.08.2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява ОСОБА_1 , за участі: стягувача ОСОБА_2 , заінтересованої особи Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, вжитих ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 27 березня 2013 року по справі №520/1644/13-ц, з посиланням на те, що вказані заходи забезпечення виконання рішення суду вжиті судом не є актуальними, наразі порушують права та інтереси ОСОБА_1 , оскільки вона не ухиляється від виконання рішення суду, а також наразі відсутні будь-які триваючі виконавчі провадження з примусового виконання вказаного рішення суду. За наслідком чого, ОСОБА_1 вважає, що підстави, які б обумовлювали необхідність у вказаних заходах забезпечення виконання рішення суду, відпали та є відсутніми.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаною заявою розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 14.08.2024 року прийнято вказану заяву до розгляду та призначено дату, час і місце судового засідання.

Одночасно вказаною ухвалою суду витребувано з Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) інформацію з перебування на примусовому виконанні наказу №25/85-09-3422, виданого 06.10.2009 року Господарським судом Одеської області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь АТ «Фінростбанк» грошової суми у розмірі 254263,62 грн., та у разі наявності відповідних виконавчих проваджень з примусового виконання вказаного наказу, витребувано для огляду вказані виконавчі провадження.

24.09.2024 року до суду з Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відділу, а також з повідомленням на виконання ухвали суду від 14.08.2024 року. що у відділів відсутні триваючі виконавчі провадження з примусового виконання наказу №25/85-09-3422, виданого 06.10.2009 року Господарським судом Одеської області.

01.10.2024 року до суду від заявниці ОСОБА_1 надійшла заява про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи.

У судове засідання призначене на 07.10.2024 року сторони не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином.

Однак, 07.10.2024 року до суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності.

Додатково до суду 07.10.2024 року надійшла заява від ОСОБА_2 , як стягувача за виконавчим документом, про розгляд справи за її відсутності, в якій остання також зазначила про підтримання заявлених вимог та відсутності заперечень проти задоволення заяви боржника.

Згідно з ч. 6 ст. 441 ЦПК України, суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

З урахуванням належного повідомлення учасників процесу, які не з`явились до судового засідання, однак приймаючи наявні від них заяви про розгляд справи за їх відсутності, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву підлягаючою до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Одеської області від 25.09.2009 року у справі №25/85-09-3422 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінростбанк» до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінростбанк» 174 980 (сто сімдесят чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят) грн. 58 коп. заборгованості за кредитом, 33 994 (тридцять три тисячі дев`ятсот дев`яносто чотири) грн. 77 коп. заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 20 179 (двадцять вісім тисяч сто сімдесят дев`ять) грн. 69 коп. пені за порушення строку повернення кредиту, 2 835 (дві тисячі вісімсот тридцять п`ять) грн. 24 коп. пені за порушення строку сплати відсотків за користування кредитом, 9 744 (дев`ять тисяч сімсот сорок чотири) грн. 26 коп. штрафу від суми простроченого зобов`язання по кредиту, 1 699 (одну тисячу шістсот дев`яносто дев`ять) грн. 74 коп. штрафу від суми простроченого зобов`язання по відсоткам, 2 514 (дві тисячі п`ятсот чотирнадцять) грн. 34 коп. державного мита, 315 (триста п`ятнадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

06.10.2009 року на виконання вказаного рішення було видано відповідний наказ.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.03.2013 року у справі №520/1644/13-ц встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу до виконання зобов`язань за наказом Господарського суду Одеської області від 06.10.2009 року за №25/85-09-3422.

Надалі, 26.03.2019р. між ПАТ «Фінростбанк», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Фінростбанк» Андронов О.Б. (надалі Банк) та ОСОБА_3 було укладено договір №63 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого Банк відступив, а ОСОБА_3 набув права вимоги до позичальників, заставодавців та поручителів, в тому числі до ФОП ОСОБА_1 (надалі Боржник) за кредитним договором №485-ОД від 11.01.2008р., включаючи права вимоги до правонаступників Боржника, спадкоємців, страховиків, або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржника або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту), договорами поруки, договорами іпотеки (іпотечними договорами) та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.04.2019 року по справі №25/85-09-3422 задоволено заяву ОСОБА_3 від 18.04.2019 року в частині вимоги про заміну стягувача у наказі від 06.10.2009 року та замінено стягувана - Публічне акціонерне товариство «Фінростбанк» на його правонаступника - ОСОБА_3 .

Згідно клопотання Київського відділу ДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса), яке надійшло до суду 24.09.2024 року, у відділі перебувало виконавче провадження №47745918 з примусового виконання наказу №25/85-09-3422 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Фінростбанк» грошових коштів, яке було завершене у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, тобто у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. У подальшому, у зв`язку із закінченням строку зберігання в архіві, вищезазначене виконавче провадження було знищено.

09.08.2024 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення (купівлі-продаж) права вимоги, за умовами якого кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні кредитору права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором права кредитора до позичальника, зазначеного у Додатку №1 до цього договору а саме право вимоги за договором про надання овердрафту по поточному рахунку № НОМЕР_1 від 11.01.2008р., укладеного між ТОВ «Фінростбанк» та ФОП ОСОБА_1 , та забезпечувальними до нього договорами, та приймає на себе всі його права і обов`язки за кожним договором. Новий кредитор сплачує кредитору за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

Згідно з пунктом 4.1 договору, сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за кредитним договором відповідно до цього договору, новий кредитор сплачує кредитору грошові кошти у сумі, що становлять гривневий еквівалент 650 доларів США.

У відповідності до пункту 2.2. договору, виключно після отримання кредитором у повному обсязі коштів відповідно до пунктів 4.1, 4.2 договору, новий кредитор набуває право вимагати належного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором щодо сплати боржником грошових коштів у сумах, вказаних у додатку №1 до цього договору, та визначених на момент набуття новим кредитором права вимоги, включаючи право вимагати сплати нарахованих і не сплачених на момент набуття права вимагати процентів, штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у додатку №1 до цього договору.

Згідно з додатком №1 до вказаного договору, реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, підписаного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вбачається, що за вказаним договором ОСОБА_3 передаються ОСОБА_2 права вимоги за договором №485-ОД від 11.01.2008р., укладеного з ФОП ОСОБА_1 , заборгованість якої складає у загальному розмірі 209847,84 грн.

У відповідності до наданої квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №N1KB73456М від 13.08.2024 року, ОСОБА_2 було сплачено на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 26645,19 грн. на виконання умов договору про відступлення (купівлі-продаж) права вимоги від 09.08.2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтями 513, 514 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Положеннями статті 55 ЦПК України визначено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Крім того, судом враховано, що відповідно до приписів статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Приймаючи викладене в цілому, суд вважає встановленим, що на підставі умов договору про відступлення (купівлі-продаж) права вимоги від 09.08.2024 року, ОСОБА_2 набула права вимоги до ФОП ОСОБА_1 за кредитним договором №485-ОД від 11.01.2008р., заборгованість за яким стягнута рішенням Господарського суду Одеської області від 25.09.2009 року у справі №25/85-09-3422.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що наразі наявні триваючі виконавчі провадження з примусового виконання наказу №25/85-09-3422 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів, як і доказів, що ОСОБА_2 зверталась з відповідними заявами про заміну стягувача в процесі відповідного виконавчого провадження та/або має будь-які вимоги доФОП ОСОБА_1 зі стягнення заборгованості за кредитним договором №485-ОД від 11.01.2008р., до суду не надано.

Згідно із ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Відповідно ч. 1 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

У справі «Soering vs UK» від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Положеннями ч. 5 ст. 441 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Також слід враховувати, що Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, передбачено дві підстави для зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України в межах виконавчого провадження: 1) закінчення виконавчого провадження на підставі п. 1 3, 5 7, 9 12, 14, 15 ч. 1 ст. 39 Закону; 2) скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі.

З аналізу зазначених норм слідує, що скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Предметом розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є не питання правомірності вжиття судом заходів забезпечення виконання судового рішення у вигляді обмеження боржника у праві виїзду за межі України як такої, а виключно наявність чи відсутність підстав для його скасування.

Як вбачається, під час постановлення вказаної ухвали суду від 27.03.2013 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , суд виходив з того, що на примусовому виконанні в Першому Київському ВДВС ОМУЮ перебуває наказ № 25/85-09-3422 від 06.10.2009 року, який видав Господарський суд Одеської області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фінростбанк» грошової суми у розмірі 254 263,62 грн., зобов`язання за яким боржником добровільно не виконано.

Так, на цей час, з наданих боржником до суду документів, судом встановлено відсутність будь-яких триваючих виконавчих проваджень з примусового виконання наказу № 25/85-09-3422 від 06.10.2009 року, боржником за яким є ФОП ОСОБА_1 , як і відсутність будь-яких вчинених дій з боку стягувача ОСОБА_2 щодо стягнення зФОП ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №485-ОД від 11.01.2008р.

Навпаки, як вбачається, під час розгляду даної заяви, ОСОБА_2 підтримала заяву про скасування вжитих заходів на підставі ухвали суду від 27.03.2013 року.

Приймаючи вищевикладене, враховуючи, що застосоване ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 27.03.2013 року обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі території України повинно мати тимчасовий характер, проте триває більше десяти років, при відсутньому відкритому і триваючому виконавчому провадженні, з урахуванням, що ні державним виконавцем, ні стягувачем не надано інформації щодо пред`явлення виконавчого документа відносно ОСОБА_1 до повторного виконання, або інших доказів свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання вказаного виконавчого документу, суд доходить до висновку про непропорційність застосованого до ОСОБА_1 обмеження з метою такого застосування.

Отже, на даний час відсутні будь-які законні підстави для обмеження права громадянки України ОСОБА_1 на тимчасовий виїзд за межі України.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , у праві виїзду за межі України, що вжито на підставі ухвали Київського районного суду міста Одеси від 27.03.2013 року по цивільній справі №520/1644/13-ц.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий Л. В. Калініченко