ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року

м. Харків

справа № 643/13036/23

провадження № 22-ц/818/3458/24

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»

відповідач - ОСОБА_1

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 липня 2024 року ухвалене у складі судді Олійника О.О.,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просило стягнути на його користь заборгованість за кредитним договором № 8 від 11.11.2020 у розмірі 48 375 грн, судові витрати у розмірі 2684 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

В обґрунтування вимог посилалось на те, що 11.11.2020 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, з використанням сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua/, ОСОБА_1 було подано заявку на отримання кредиту (ID заявки на кредит: 2575928). Дана заява №8 від 11.11.2020 знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://cashberry.com.ua/. Оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом чи електронного договору - електронним підписом. Оскільки відповідачем було обрано один із вищеперерахованих варіантів підписання Договору, тим самим підтверджено прийняття умов Кредитного договору № 8 від 11.11.2020, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://cashberry.com.ua/. Таким чином, відповідачем був укладений договір про надання фінансового кредиту № 8 від 11.11.2020 з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та 11.11.2020 відповідачу були перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 10 000 грн. Кредитний Договір № 8 від 11.11.2020 було укладено строком на 21 день. Проте відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання. 05.09.2022 згідно з умовами Договору факторингу № 556/ФК-22, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» відступило право вимоги за Кредитним договором № 8 від 11.11.2020 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», яке, в свою чергу, набуло права вимоги до відповідача. Згідно з договором факторингу сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 48 375 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 10 000 грн; заборгованість за відсотками становить 38 375 грн. Позивачем було направлено вимоги про сплату заборгованості за вказаним договором на адресу відповідача, які не були виконані відповідачем.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 липня 2024 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» відмовлено.

Заяву представника відповідача адвоката Яреська Т.В. про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень.

Рішення мотивовано тим, що зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору та Додатку № 1 до нього убачається, що строк кредитування встановлено 21 день, тобто до 02.12.2020 і за спливом цього строку позичальник зобов`язався повернути кредит в загальному розмірі 12 625 грн., з яких: 10 000 грн. тіло кредиту, 2625 грн. - проценти за користування кредитом. Згідно наявних розрахунків та контрроразрахунків сторін, позивач примусово стягнув з картки відповідача більшу суму ніж 12 625 грн. Матеріали цивільної справи не містять належних доказів пролонгації сторонами строку дії кредитного договору відповідно до умов 4.1.- 4.2. договору № 8 від 11.11.2020, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також суд не взяв до уваги зміст додаткових угод про зміну умов договору № 8 від 11.11.2020, які укладались між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 04.12.2020, 19.12.2020, 07.01.2021, 27.01.2021, 19.02.2021, 08.03.2021, 22.04.2021, 29.06.2021, оскільки позивач не довів факту їх укладання належними доказами, тобто їх підписання відповідачем електронним цифровим підписом або одноразовим ідентифікатором.

Не погодившись з рішенням суду ТОВ «Діджи Фінанс» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем не заперечувався факт укладення з первісним кредитором договору №8 про надання фінансового кредиту від 11.11.2020 в електронній формі в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», як і не заперечується факт отримання від первісного кредитора кредитних коштів. Скаржник зазначив, що відповідно до пункту 91 постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов?язання.

Скаржник зазначив, що пунктом 1.3 договору передбачено, що: «Нарахування процентної ставки за користування кредиту залежить від фактичного виконання Позичальником умов цього договору. Скаржник зауважив, що як вбачається з Розрахунку, і Відповідач це підтверджував, ним не було виконано умов Кредитного договору та не повернуто в межах строку кредитування тіло та встановлені договором проценти. У зв?язку з вищевикладеним при обрахунку заборгованості підлягає застосуванню ставка, визначена в п. 1.3.2 договору. Водночас, п. 4.1. договору Позичальник має право продовжити строк користування кредитом, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про продовження (пролонгацію). Для продовження строку користування кредитом, Позичальник сплачує Товариству меншу суму із наступних: або нараховані проценти за ту кількість днів, на яку бажає продовжити строк, або повну заборгованість по процентах на момент оформлення пролонгації. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Апелянт також зазначив, що ОСОБА_1 не здійснював платежі по погашеннюзаборгованості тілом кредиту у строк, визначений договором, тобто до 02 грудня 2020 року та продовжував користуватись кредитними коштами, а тому пролонгація дії кредитного договору відбулась автоматично, що відповідає п. 4.1. договору. Проте суд зазначені умови договору не врахував і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Апелянт також заявив про стягнення судових витрат, що складаються із сплаченого ним судового збору у розмірі 3 220,80 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

12.09.2024 до суду апеляційної інстанції від Яресько Т.В. , який діє в інтересах ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін. Посилалась на те, що суд повно та всебічно встановив обставини у справі та ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Доводи апеляційної скарги викладених судом висновків не спростовують.

19.04.2023 до суду апеляційної інстанції від ТОВ «Діджи Фінанс» надійшла відповідь на відзив, в якому ТОВ просило задовольнити апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга не містить доводів стосовно стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, тому судом апеляційної інстанції рішення в цій частині не переглядалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами 11.11.2020 ОСОБА_1 прийняв оферту ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» щодо укладення кредитного договору № 8 від 11.11.2020, за умовами якого Кредитодавець (ТОВ «ФК «Інвест Фінанс») зобов`язується надати Позичальникові ( ОСОБА_1 ) кредит на умовах цього Договору, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені цим Договором.

За умовами договору, сума, на який надається кредит 10 000 грн, строк надання кредиту 21 календарний день, процентна ставка 1.25 % в день, річний розмір процентної ставки 456,25 % , а також погоджено графік розрахунків.

Згідно п. 2.1 кошти кредиту надаються Кредитодавцем у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані Позичальником Кредитодавця з метою отримання кредиту. Позичальником договір був підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Згідно розрахунку заборгованості за Договором кредитної лінії № 8 від 11.11.2020, за період з 11.11.2020 по 05.09.2022 заборгованість ОСОБА_1 складає 48 375 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 10 000 грн, заборгованість за відсотками 38 375 грн. (а.с. 20 - 34).

05.09.2022 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» був укладений договір факторингу № 556/ФК-22, за умовами якого клієнт відступив факторові за відповідну плату права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, зокрема і по кредитному договору №8 від 11.11.2020. Згідно копій долучених платіжних інструкцій, Фактор сплатив Клієнту суму фінансування за таке відступлення.

05.09.2022 ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» направило письмове повідомлення ОСОБА_1 про те, що право вимоги за заборгованістю відповідача та його персональні дані відступлено новому кредитору - ТОВ «Діджи Фінанс» та вказані нові реквізити для перерахування суми боргу (а.с. 35).

12.12.2022 ТОВ «Діджи Фінанс» направило письмову вимогу ОСОБА_1 про погашення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 8 від 11.11.2020, згідно якої на правах нового кредитора вимагає від відповідача належного виконання умов кредитного договору та погашення існуючої заборгованості в розмірі 48 375 грн. в добровільному порядку в строк до 30.01.2023 (а.с. 36).

Відповідно до витягу з Додатку до Договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022, ОСОБА_1 включено до боржників за вказаним договором, а саме за кредитним договором № 8 від 11.11.2020, сума заборгованості за тілом складає 10 000 грн., сума заборгованості за відсотками становить 38 375 грн, сума заборгованості разом - 48 375 грн. (а.с. 43).

Умовами п.1.1 Кредитного договору встановлено, що «За цим Договором Товариство зобов`язується надати Позичальникові грошові кошти (кредит) на суму 10000,00 грн на умовах строковості, зворотності платності, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, на умовах встановлених Договором.»

п.1.2 Кредитного договору визначено строк кредитування у розмірі 21 день від дати отримання кредиту Позичальником.

Відповідно до Розрахунку заборгованості, наданої Позивачем видача кредитних коштів у розмірі 10000,00 грн відбулася 11.11.2020 року о 12.07:11 через платіжну систему platon.. Таким чином, останнім днем строку кредитування, тобто, датою повернення кредиту було 02.12.2020.

Пунктом 1.3 Кредитного договору передбачено, що: «Нарахування процентної ставки за користування кредиту залежить від фактичного виконання Позичальником умов цього договору, яка становить: 1.3.1. Знижена процентна ставка у розмірі 1,25% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (річна процентна ставка становить 456,25%) застосовується на період строку надання кредиту (починаючи з першого дня перерахування суми кредиту та до закінчення строку кредиту), визначеного у п.1.2 цього Договору, якщо в цей строк Позичальник здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох робочих днів, що слідують за датою закінчення такого строку. 1.3.2. Стандартна процентна ставка в розмірі 2,25% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (річна процентна ставка становить 821,25%) застосовується на період строку надання кредиту (починаючи з першого дня перерахування суми кредиту та до закінчення строку кредиту), визначеного у п.1.2 цього Договору, якщо Позичальник не виконав умови зазначені в п.1.3.1 цього Договору для застосування зниженої процентної ставки.».

Як вбачається з Розрахунку, відповідачем не було виконано умов Кредитного договору та не повернуто в межах строку кредитування тіло та встановлені договором проценти. У зв`язку з вищевикладеним при обрахунку заборгованості підлягає застосуванню ставка, визначена в п.1.3.2 Кредитного договору. Тобто, протягом строку кредитування Відповідачу за користування кредитним договором від суми 10000,00 грн. повинно було бути нараховано 21 день * 2,25% = 47,25%, що становить 4725,00 грн. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Первісним кредитором повинна була становити 10000,00 грн. тіла кредиту + 4725,00 грн нарахованих відсотків = 14725,00 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в стягненні з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів право нараховувати проценти на умовах договору поза межами строків правомірного користування кредиту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правовідносини, які склались між сторонами по справі регулюються Законом України «Про електронну комерцію», главою 48 «Виконання зобов`язання» та главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з ч.2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до ч.4, ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно з ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до цього Закону, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судом 11.11.2020 ОСОБА_1 прийняв оферту ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» щодо укладення кредитного договору № 8 від 11.11.2020, за умовами якого Кредитодавець (ТОВ «ФК «Інвест Фінанс») зобов`язується надати Позичальникові ( ОСОБА_1 ) кредит на умовах цього Договору, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені цим Договором.

Останнім днем строку кредитування, тобто, датою повернення кредиту було 02.12.2020.

За змістом статті 1048 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Згідно викладеного Великою Палатою у постанові від 28 беерзня 2018 року у справі № 444/9519/12 правового висновку, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів право нараховувати проценти на умовах договору поза межами строків правомірного користування кредиту.

Також колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, що зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору та Додатку № 1 до нього убачається, що строк кредитування встановлено 21 день, тобто до 02.12.2020 і після спливу цього строку позичальник зобов`язався повернути кредит в загальному розмірі 12 625 грн, з яких: 10 000 грн тіло кредиту, 2625 грн - проценти за користування кредитом. Згідно п. 1.7. Договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього Договору складає за ставкою 12 625 грн.

Суд правомірно відмовив в прийнятті додаткових угод про зміну умов договору № 8 від 11.11.2020, які укладались між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 04.12.2020, 19.12.2020, 07.01.2021, 27.01.2021 року, 19.02.2021, 08.03.2021, 22.04.2021, 29.06.2021, в якості належних доказів, оскільки позивач не довів факту їх підписання відповідачем електронним цифровим підписом або одноразовим ідентифікатором.

Також суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що даними розрахунків та контрроразрахунків сторін підтверджується, що позивач примусово стягнув з картки відповідача більшу суму ніж 12 625 грн, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог і доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування даного судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - залишити без задоволення.

Заочне рішення рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2024 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук