Провадження № 22-ц/801/1348/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дідик Ігор Миколайович, на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2024 року в частині задоволення клопотання про скасування заходів забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Сичука М. М. в залі суду в м. Вінниці,

у цивільній справі № 127/30812/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини,

встановив:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою суду від 05.10.2023 задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити присутність дитини ОСОБА_3 у кабінеті дитячого психолога ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ), щосуботи о 14:00 тривалістю 50 хвилин. Призначено регулярні зустрічі ОСОБА_1 , як матері, та ОСОБА_3 , як сина, у кабінеті дитячого психолога ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (ВОНПЛ ім. О. І. Ющенка), щосуботи о 14:00 тривалістю 50 хвилин.

Ухвалою суду від 17.10.2023 відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження та витребувано від Служби у справах дітей Вінницької міської ради письмовий висновок щодо доцільності/недоцільності визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

14.02.2024 на адресу суду від Служби у справах дітей Вінницької міської ради надійшов письмовий висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 12.03.2024 прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини, до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

12.04.2024 представник відповідача-позивача ОСОБА_2 адвокат Часник О. Д. подала до суду клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Вказане клопотання мотивоване тим, що Першим відділом державної виконавчої служби у місті Вінниці було відкрито виконавче провадження № 73570079 з виконання ухвали суду в цивільній справі № 127/30812/23 від 05.10.2023, згідно з яким зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити присутність дитини ОСОБА_3 у кабінеті дитячого психолога ОСОБА_4 , щосуботи о 14:00 тривалістю 50 хвилин. Вказує на те, що з самого початку виконання вимог виконавчого провадження дитина ОСОБА_5 не бажав відвідувати психолога та заперечував проти зустрічей з матір`ю. В свою чергу батько дитини ОСОБА_2 , розуміючи серйозність ситуації уміло переконував сина та налаштовував його на необхідність таких зустрічей.

Відтак виконуючи вимоги ухвали від 05.10.2023 ОСОБА_2 забезпечив присутність дитини на зустрічах з матір`ю більше 10 разів, про що свідчить висновок психолога за результатом обстеження від 05.01.2024. Представник відповідача-позивача вказує на те, що з кожним наступним разом неповнолітній ОСОБА_5 проявляв все більше і більше небажання відвідувати психолога та зустрічатися з матір`ю. Ті випадки коли батько не міг переконати, але не хотів силоміць змушувати дитину відвідати зустріч з матір`ю, закінчувалися складанням Актів державного виконавця. З Акту державного виконавця від 12.01.2024, на який послалась державний виконавець в поданні, яке надійшло до суду 22.03.2024, де зазначено, що встановлено, що сеанси відбуваються за попередньою домовленістю з психологом, проте дитина немає бажання відвідувати психолога. У зв`язку із тим, що неповнолітній ОСОБА_5 категорично відмовився від візиту до психолога, батько ОСОБА_2 не зміг забезпечити явку дитини (боячись завдати дитині психологічну травму) 26.02.2024 державним виконавцем було складено відповідний Акт, в результаті якого було накладено штраф на ОСОБА_2 . Дізнавшись про даний факт дитина дуже засмутилася. 30.03.2024 ОСОБА_2 та дитина з`явилися та були присутні на зустрічі, про що зазначено у Акті державного виконавця 30.03.2024. Також в даному Акті зазначено, що зустріч відбувалася 11 хвилин надалі дитині стало погано, зустріч було завершено, зустріч відбувалася за відсутності психолога ОСОБА_4 .

У повторному Акті державного виконавця від 30.03.2024 зафіксовано, що психолог ОСОБА_4 була відсутня на зустрічі матері з дитиною без поважних причин. 05.04.2024 на телефон ОСОБА_2 надійшла вимога виконавця за № 58709, в якій старший державний виконавець Богдана Сас вимагала, щоб ОСОБА_2 був присутнім 06.04.2024 та забезпечив присутність дитини ОСОБА_3 у кабінеті дитячого психолога. При цьому ОСОБА_2 був попереджений про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду. ОСОБА_5 відмовлявся їхати на зустріч з матір`ю та психологом, але після того як батько повідомив про кримінальну відповідальність, був дуже схвильованим, розгубленим та плакав, при цьому просив батька завести його в суд, щоб він міг сам просити, щоб його не заставляли ходити на зустріч до матері та психологів. 06.04.2024 ОСОБА_2 забезпечив явку дитини на зустріч з матір`ю та психологом, про що зазначено у двох Актах від 06.04.2024. Також в одному з Актів зазначено, що психолог був відсутній.

Представник ОСОБА_2 у клопотанні звертає увагу суду на те, що з огляду на всі зазначені факти можна дійти до єдиного висновку, що виконавче провадження відбувається лише для виконання бажань та інтересів матері дитини, при цьому коли сама дитина страждає. На останній зустрічі ОСОБА_6 благав матір, щоб вона не турбувала його та сім`ю, але державний виконавець відмовилася зазначені слова дитини зафіксувати в акті. 08.04.2024 та 10.04.2024 неповнолітній ОСОБА_5 особисто по гарячій лінії спілкувався зі спеціалістом служби у справах неповнолітніх Вінницької міської ради (спілкувалася з дитиною ОСОБА_7 телефон 380 (432 65 10 71)), просив щоб служба захистила і допомогла йому і припинила зустрічі з матір`ю і сеанси з психологом. Спеціаліст пояснила, що дані питання не в компетенції служби і що батькові необхідно звертатися до суду. Вищезазначені обставини змусили ОСОБА_2 09.04.2024 звернутися за консультацією до сімейного лікаря, яка оглянувши дитину та поспілкувавшись з Нікітою, порадила звернутися до дитячого невролога (про що свідчить відповідне направлення).

Представник ОСОБА_2 наголошує на тому, що таке клопотання подається до суду за ініціативи неповнолітнього ОСОБА_3 з відома і по проханню батька лише з метою захистити інтереси, бажання та потреби дитини, оскільки дитина знаходиться в постійному стресі і тривозі.

22.04.2024 представник позивача-відповідача ОСОБА_1 адвокат Ковальчук М. О. направив до суду клопотання про призначення судово-психологічної експертизи у цій справі.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2024 року

клопотання про скасування заходів забезпечення позову - задоволено.

Скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області 05.10.2023.

В задоволенні клопотання представника позивача-відповідача ОСОБА_1 адвоката Ковальчука М. О. про призначення судово-психіатричної експертизи - відмовлено.

Підготовче провадження у вказаній цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Постановляючи ухвалу в частині скасування заходів забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що зустрічі матері з дитиною у зазначений період не сприяли відновленню довірчих відносин та емоційного контакту між ними, а тому не відповідають інтересам в першу чергу дитини, їх скасування ніяким чином не вилине в подальшому на невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку, якщо позов буде задоволено.

Також місцевий суд не вбачав підстав для призначення судово-психіатричної експертизи у цій справі, оскільки аналогічне клопотання вже заявлялося ОСОБА_1 в цивільній справі № 127/10560/22 за її позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку участі у вихованні дитини, і яке було задоволене та на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 23.01.2023 в цивільній справі № 127/10560/22 було призначено судово-психологічну експертизу, яка на даний час, як повідомили сторони перебуває на стадії проведення, а тому є недоцільним призначення її в цій справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дідик І. М., подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2024 року в частині задоволення клопотання про скасування заходів забезпечення позову та відмови у задоволенні клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи та ухвалити нове рішення в цій частині, яким у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову відмовити та задовольнити клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи.

В обґрунтування незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали суду в частині передчасного скасування заходів забезпечення позову ОСОБА_1 посилається на те, що станом на день подання заяви про забезпечення позову та даної апеляційної скарги, спільна дитина сторін ОСОБА_3 , внаслідок того, що всупереч домовленості сторін, як стверджує позивач, без відома та без згоди матері, шляхом обману, ОСОБА_2 відібрав дитину у матері та силоміць змінив місце проживання сина, який проживає разом із батьком.

Із того часу та станом на день подання цієї заяви, як стверджує позивач, батько чинить перешкоди для зустрічей матері із сином (не повідомляє про поточне місцезнаходження дитини, уникає домовленостей про спільне дозвілля матері та сина, вимикає телефон дитини аби запобігти спілкуванню матері із сином за допомогою телефонного зв`язку тощо). Отже позивач позбавлена можливості реалізовувати своє право на спілкування із сином та можливості брати участь у його вихованні, право та прямий обов`язок на що передбачені положеннями чинного законодавства України.

Окрім того, на глибоке переконання позивача, дитина зазнає серйозного психологічного впливу з боку третіх осіб (батька, бабусі та дідуся по батьковій лінії тощо)спрямованого на руйнування батьківського зв`язку між Позивачем, як матері, та сином, а також формування у дитини негативного образу матері аби він сприймав останню як ворога. Як наслідок таких дій, наразі між матір`ю та сином фактично відсутній психоемоційний контакт. На думку позивача, такі дії вчиняються насамперед аби деморалізувати її та нав`язати почуття відчаю та безпорадності, що в свою чергу призведе до залишення будь-яких зусиль добитися зустрічей із сином та залишити стан речей таким, яким він є зараз.

У зв`язку із вищевикладеним, позивач має обґрунтоване припущення, що у випадку постановлення судом рішення про задоволення позовних вимог та визначення місця проживання дитини з матір`ю, таке судове рішення в дійсності не виконуватиметься.

Звертає увагу, що батько дитини злісно ухиляється від виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2023 року у справі №127/30812/23 - не забезпечує присутність дитини ОСОБА_3 у кабінеті дитячого психолога ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (ВОНПЛ ім. О.І. Ющенка), щосуботи о 14:00 тривалістю 50 хвилин. Про вищевикладені обставини представники позивача неодноразово повідомляли суд першої інстанції, зокрема у додаткових поясненнях від 15.01.2024 та усно під час судових засідань, а також державним виконавцем Сас Б. М.

У зв`язку із вищевикладеними фактами, державним виконавцем Сас Б. М. в рамках триваючого виконавчого провадження було накладено на ОСОБА_2 чимало штрафів, жодного з яких, за відомостями позивача, не було сплачено. Також, за фактом умисного невиконання ухвали суду про забезпечення позову було відкрито кримінальне провадження №0000573 від 08.04.2024 за ч. 1 ст. 382 КК України (невиконання судового рішення). Зауважує, що заходи забезпечення позову не виконувалися та не принесли бажаного результату саме через умисні дії ОСОБА_2 .

Отже вважає, що продовження дії заходів забезпечення позову спрямованих на відновлення психоемоційного зв`язку матері та дитини відповідає насамперед інтересам дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2024 року без змін. В обґрунтування посилається на законність та обґрунтованість постановленої ухвали суду та безпідставність апеляційної скарги. Зазначає, що зустрічі дитини з матір`ю наразі призводять до щораз негативних наслідків для дитини, про що син постійно говорить і матері і спеціалістам Служби у справах дітей Вінницької міської ради. Заявник посилається на ті обставини, що його клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглянуто з урахуванням прав та інтересів дитини.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 13 травня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Міхасішин І. В., Сопрун В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та витребувано матеріали судової справи з Вінницького міського суду Вінницької області.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 травня 2024 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дідик І. М., на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2024 року в частині відмови у задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 травня 2024 року справу призначено до розгляду на 11 червня 2024 року об 12 год. 00 хв., з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 31 травня 2024 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Дідик І. М. про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 10 червня 2024 року суддю ОСОБА_10 замінено на суддю ОСОБА_11 .

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Дідик І. М., апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав, а також надав відповідні пояснення.

Представник ОСОБА_2 адвокат Часник О. Д. вимоги апеляційної скарги заперечила, просила відмовити у її задоволенні.

Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради Бойко М. П. заперечила проти задоволення апеляційної скарги. Суду пояснила, що підтримує висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 . Зазначила, що в ході виконання ухвали суду від 05.10.2023 про забезпечення позову Службою у справах дітей Вінницької міської ради було з`ясовано, що відносини психоемоційного характеру дитини до матері лише погіршилися. Дитина не бажає приймати участь у таких зустрічах й постійно на цьому наголошує. Перед судовим засіданням Нікіта особисто подзвонив до Служби у справах дітей Вінницької міської ради і просив щоб в засіданні був присутній представник служби. Представник вважає, що скасування заходів забезпечення позову прийнято з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Малолітній ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомив, що проживає разом з батьком, який не забороняє йому спілкуватися з матір`ю, а навіть навпаки каже не уникати спілкування. Категорично заявив, що з мамою взагалі не бажає спілкуватися, а зустрічався з нею щоб батька не карали. Давно ображений на маму і хоче, щоб це вже скоріше закінчилося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в частині скасування заходів забезпечення позову, обговоривши підстави апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині вищевказаним вимогам закону відповідає.

Скасовуючи заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.10.2023 місцевий суд виходив з того, що враховуючи предмет позову та застосований вид забезпечення позову в частині зобов`язання відповідача надати можливість безперешкодного спілкування та побачення з дитиною протягом певного проміжку часу, не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком та з матір`ю, який як було встановлено судом призводить до порушення в першу чергу інтересів дитини.

При цьому судом взято до уваги, що 08.04.2024 та 10.04.2024 неповнолітній ОСОБА_5 особисто по гарячій лінії спілкувався зі спеціалістом служби у справах неповнолітніх Вінницької міської ради (спілкувалася з дитиною ОСОБА_7 телефон 380 ( НОМЕР_1 )), просив щоб служба захистила і допомогла йому і припинила зустрічі з матір`ю і сеанси з психологом. Перебування дитини у такому стані змусили ОСОБА_2 09.04.2024 звернутися за консультацією до сімейного лікаря, яка оглянувши дитину та поспілкувавшись з Нікітою, порадила звернутися до дитячого невролога, про що свідчить відповідне направлення.

Також суд взяв до уваги ту обставину, що клопотання подається до суду за ініціативи неповнолітнього ОСОБА_3 з відома і по проханню батька лише з метою захистити інтереси, бажання та потреби дитини, оскільки дитина знаходиться в постійному стресі і тривозі.

Крім того, для дотримання інтересів перш за все дитини і уникнення зловживання правами сторін, балансу інтересів сторін, то такі контакти проводилися у присутності психолога, який у відповідності до наданих представником ОСОБА_2 . Актам державного виконавця від 13.04.2024 взагалі відмовилась надавати будь-які послуги психолога, що в свою чергу вказує на те, що заходи забезпечення позову вжиті судом за клопотанням ОСОБА_1 щодо безперешкодних побачень та зустрічей дитини із матір`ю, призводять до небажаного результату, а саме можливого травмування дитини, яка сама відмовляється від таких зустрічей та побачень.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За змістом статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечений шляхом заборони вчиняти певні дії та встановлення обов`язку вчиняти певні дії.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та визначаються судом залежно від фактичних обставин у кожному конкретному випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини повинен вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Вказані норми міжнародного права кореспондуються із положеннями статті 141 СК України, відповідно до якої мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, та із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).

У постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20) Верховний Суд виклав такий висновок щодо застосування заходів забезпечення позову у справі про визначення місця проживання малолітніх дітей: «колегія суддів звертає увагу на те, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю. А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, Верховний Суд вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову».

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини, проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Вирішуючи питання про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини, однак суд в першу чергу має виходити із дотримання інтересів дитини та забезпечення збереження її здоров`я та психоемоційного стану.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 забезпечити присутність дитини ОСОБА_3 у кабінеті дитячого психолога ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (ВОНПЛ ім. О. І. Ющенка), щосуботи о 14:00 тривалістю 50 хвилин. та призначення регулярних зустрічей ОСОБА_1 , як матері, та ОСОБА_3 , як сина, у кабінеті дитячого психолога ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (ВОНПЛ ім. О.І. Ющенка), щосуботи о 14:00 тривалістю 50 хвилин, вичерпали свою необхідність, що не відповідає інтересам дитини і порушує її права.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Статтями 157-159 СК України регламентовано порядок вирішення батьками питань щодо виховання дитини. Зокрема, питання виховання дитини вирішуються в основному батьками спільно. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини.

За наявності між батьками дитини спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, такий спір вирішується органом опіки та піклування (стаття 158 СК України) або судом (стаття 159 СК України).

Верховний Суд у своїй постанові № 760/15413/19, провадження № 61-17716св20 від 15.09.2021, звертає увагу, що забезпечуючи позов у справах, які стосуються інтересів дітей, суд має враховувати найкращі інтереси дітей, проте заходи забезпечення позову повинні застосовуватись у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері. Найкраще забезпечення інтересів дитини це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини у конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти наступним порядком: 1) з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими; 2) з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини.

Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року).

Вказані висновки містяться в постанові Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 754/3063/22.

Суд апеляційної інстанції, з урахуванням практики Верхового Суду та Європейського суду з прав людини виходить з найкращих інтересів дитини, що мають першочергове значення, а саме вважає, що зустрічі матері з дитиною у зазначений період за участю психолога не сприяли відновленню відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю, а тому не відповідають інтересам в першу чергу дитини, яка знаходиться в постійному стресі і тривозі, їх скасування ніяким чином не вилине в подальшому на невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку, якщо позов буде задоволено.

Беручи за основу у вирішенні цього питання принцип найкращих інтересів дитини, апеляційний суд звертає увагу на те, що таке спілкування не відбувається саме в інтересах дитини, яка категорично заперечує проти таких зустрічей, та не сприяє забезпеченню спокійного та стійкого середовища для неї, є емоційним стресом, при цьому необхідно враховувати і її погляди, що у сукупності охоплює складові елементи вказаного принципу.

Крім того, позивачем ОСОБА_1 та ї представником не спростовано твердження заявлені у клопотанні про скасування заходів забезпечення позову.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції задовольняючи вказане клопотання, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для забезпечення позову у спосіб обраний позивачем за первісним позовом.

Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, а тому підлягають відхиленню.

Ухвала суду першої інстанції в частині задоволення клопотання про скасування заходів забезпечення позову постановлена з додержанням норм процесуального права і підстави для її скасування відсутні.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що при розгляді вказаного клопотання суд першої інстанції дотримався вимог процесуального закону, а тому оскаржувана ухвала як така, що постановлена відповідно до вимог закону підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 367, 374, 375. 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дідик Ігор Миколайович, залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2024 року в частині задоволення клопотання представника відповідача-позивача ОСОБА_2 адвоката Часник Оксани Дмитрівни про скасування заходів забезпечення позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 червня 2024 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник