Єдиний унікальний номер судової справи №490/2319/20 Головуючий суду першої інстанції - Шолох Л. М.
Провадження №22-ц/812/1636/24 Доповідач суду апеляційної інстанції - Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

11 листопада 2024 року м. Миколаїв справа №490/2319/20

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця - ОСОБА_2 , на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 серпня 2024 року, постановлену за заявою ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5 , приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сірякова Олена Вікторівна, про визнання договорів недійсними,

установив:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 подала до суду позов про визнання недійсними договорів позики та іпотеки від 08 жовтня 2018 року, які були укладені між нею та ОСОБА_4 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначала, що 12 травня 2017 року між нею та ОСОБА_4 було укладено договір позики, за умовами якого вона взяла у борг 2 628 739,00 грн, що складало еквівалент 93 600 доларів США.

З метою забезпечення взятих на себе зобов`язань ОСОБА_1 передала в іпотеку ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позивач вказувала, що 08 жовтня 2018 року, маючи на меті повернення боргу, вона прийшла до нотаріуса, де, вважаючи, що підписує розірвання договорів позики та іпотеки, віддала борг та підписала документи.

Згодом позивач дізналася, що 08 жовтня 2018 року вона та відповідач підписали новий договір позики та іпотечний договір. Про цей факт їй стало відомо, коли вона дізналася, що власником її майна стала інша особа.

Посилаючись на те, що вказані договори позики та іпотеки укладені під впливом помилки, ОСОБА_1 просила визнати їх недійсними.

Одночасно з позовом позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищезазначений житловий будинок та заборони будь-яким особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо зазначеного майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

21 серпня 2024 року ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_4 , звернувся до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову ОСОБА_1 , в обґрунтування якої зазначив, що судовим рішенням позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 серпня 2024 року заяву ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_4 , про скасування заходів забезпечення позову задоволено.

Скасовано, накладений ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2020 року, арешт на будинок АДРЕСА_1 .

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_4 , та скасовуючи арешт на будинок, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд справи закінчився залишенням без розгляду позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця - адвокатка Балабан Н.І., посилаючись на неповідомлення позивача про розгляд справи та скасування судом апеляційної скарги судового рішення, яким залишено без розгляду її позов, просила оскаржувану ухвалу скасувати.

Відзиву на апеляційну скаргу учасниками справи не подано.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що оскільки розгляд даної справи закінчився залишенням позову без розгляду, згідно ухвали від 26 липня 2024 року, яка набрала законної сили, суд вважав заяву ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду через те, що позивачка повторно не з`явилась до судового засідання, заяви про розгляд справи без її участі суду не надала.

21 серпня 2024 року ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_4 , звернувся до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову ОСОБА_1 , в обґрунтування якої зазначив, що судовим рішенням позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 серпня 2024 року заяву ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_4 , про скасування заходів забезпечення позову задоволено.

Скасовано, накладений ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2020 року, арешт на будинок АДРЕСА_1 .

30 серпня 2024 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Балабан Н.І., подала апеляційну скаргу на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2024 року, в якій просила поновити строк на апеляційне оскарження.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року поновлено ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне оскарження за її апеляційною скаргою.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2024 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду.

Скасовуючи ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2024 року апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції при розгляді позовної заяви ОСОБА_1 не дотримався вимог процесуального закону щодо належного повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи, а тому безпідставно дійшов висновку про залишення її позову без розгляду.

Частиною першою статті 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Одним із доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 на оскаржувану ухвалу про задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову є порушення судом норм процесуального права щодо не повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду вказаного клопотання.

Відповідно до частини другої статті 158 ЦПК України клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

Порядок повідомлення учасників справи про судове засідання та вручення судових повісток регулюється статтею 128 ЦПК України.

Зазначені норми цивільного процесуального законодавства України є однією з гарантій дотримання принципу рівності учасників справи перед законом і судом.

Згідно статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (частина четверта статті 128 ЦПК України).

В матеріалах даної справи відсутні повідомлення учасників справи про судове засідання та вручення їм судових повісток.

Оскаржувана ухвала постановлена 22 серпня 2024 року, на наступний день після подання клопотання про скасування заходів забезпечення позову, за відсутності учасників справи.

Суд залишив поза увагою той факт, що Цивільним процесуальним кодексом України чітко передбачений порядок повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання, а саме направлення судової повістки і її отримання учасником справи.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що позивач та його представник не були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, призначеної на 22 серпня 2024 року, у спосіб, як це передбачено статтею 128 ЦПК України.

За таких обставин доводи апеляційної скарги в частині порушення норм процесуального права щодо неповідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи є обґрунтованими.

Відповідно до положень пункту 3 частини третьої статті 376 ЦК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, оскільки норми статті 158 ЦПК України передбачають, що розгляд судом клопотання про скасування заходів забезпечення позову має обов`язково відбуватися за належного повідомлення учасників справи в судовому засіданні, а судом першої інстанції не було виконано процесуальний обов`язок щодо здійснення такого повідомлення, то оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦК України.

Порядок та підстави скасування заходів забезпечення позову встановлено статтею 158 ЦПК України.

Згідно частин дев`ятої, десятої статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 визначено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Системний аналіз положень статті 158 ЦПК України свідчить про те, що однією з таких підстав для скасування заходів забезпечення позову може бути постановлення судом ухвали про залишення позову без розгляду.

Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

Із матеріалів справи вбачається, що, на час постановлення оскаржуваної ухвали, у суду були підстави для скасування заходів забезпечення позову, у зв`язку з залишенням позову без розгляду. Втім враховуючи, що судом апеляційної інстанції через допущені судом першої інстанції порушення вимог процесуального закону щодо неналежного повідомлення позивача про розгляд справи, була скасована ухвала суду першої інстанції про залишення позову без розгляду та справу направлено для продовження розгляду, то відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи викладене, з метою охорони матеріально-правових інтересів позивача, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції про скасування заходів забезпечення позову, не можна визнати такою, що відповідає нормам процесуального закону.

З урахуванням вказаного ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, та в задоволенні заяви ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_4 , про скасування заходів забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 158, 367, 374, 376, 382ЦПК України суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця - ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 серпня 2024 року скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_4 , про скасування заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5 , приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сірякова Олена Вікторівна, про визнання договорів недійсними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 11 листопада 2024 року.