ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/2975/21 Провадження № 2/636/62/24
03 квітня 2024 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Карімова І.В.,
за участю секретаря судового засідання Ріпи І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,
Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 25 серпня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальну підсудність Чугуївського міського суду Харківської області було змінено на територіальну підсудність Глобинського районного суду Полтавської області.
Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 65 від 17.11. 2022 року «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» територіальну підсудність Чугуївського міського суду Харківської області відновлено з 23.11.2022 року.
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 13 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, розгляд якої призначено по суті.
Позивач ОСОБА_1 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, відзив на позовну заяву не надав. У зв`язку з чим та відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України суд ухвалює у справі заочне рішення.
Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглядати справу у відсутності учасників справи на підставі наявних у справі матеріалів, і відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Перевіривши письмові матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . За життя ОСОБА_3 13 серпня 2017 року був складений заповіт, в якому на випадок своєї смерті зробила розпорядження: належний їй грошовий вклад, що зберігається у ПАТ «Укрсоцбанк» Чугуївське відділення Харківської області, на депозитному рахунку № НОМЕР_1 та на поточному рахунку № НОМЕР_2 , з відповідними відсотками, компенсаціями та індексаціями, вона заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , відкрилася спадщина у вигляді належних їйгрошових коштів.
Як вбачається з копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області Юрченко О.М. від 28.05.2021 року (вих. № 42/02-31), на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 02.09.2020 року була заведена спадкова справа № 68/2020. Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з посиланням на те, що 15.02.2021 року нотаріусом було направлено запит до АТ «Укрсоцбанк» щодо наявності облікових рахунків, що на час відкриття спадщини належали ОСОБА_3 25.03.2021 року було отримано відповідь АТ «Альфа Банк», який є правонаступником АТ «Укрсоцбанк». Відповідно до цього листа у ОСОБА_3 у цьому банку не було рахунків, які зазначені в заповіті. Є зовсім інші рахунки, відкриті нею за життя, які ніяким чином не збігаються з номерами рахунків, зазначених у поданому заповіті. Наявні на час відкриття спадщини грошові внески у вищезазначеному банку, що належали спадкодавцю ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є охопленими заповітом, посвідченим Гусейновою Е.Г., приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області 30.08.2017 року за реєстровим №1514, та підлягають спадкуванню спадкоємцями за законом.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
За наявності умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.
У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
В цій справі ОСОБА_1 пред`явив позов до ОСОБА_2 , який відповідно до матеріалів справи заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 в установлений ст. 1270 ЦК України строк не подавав, зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживав, відомостей про те, що відповідач претендує на спадок, матеріали справи не містять. Також ні в позовній заяві ОСОБА_1 , ні при розгляді справи останнім не зазначено якими діями відповідача порушені (або не визнаються) спадкові права позивача, та не зазначені інші обставини необхідності залучення ОСОБА_2 як відповідача за цим позовом.
Крім того, відповідно до ч.1 статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
Тобто, у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.
Між тим позивач ОСОБА_1 клопотань про заміну відповідача ОСОБА_2 належним відповідачем, чи про залучення його до участі у справі, не заявляв.
Суд же не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів, або замінювати неналежного відповідача належними.
Як зазначено в пункті 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц «Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача».
У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до неналежного відповідача ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст. 3, 12, 223, 258, 259, 265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ,місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач : ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду складено 12 квітня 2024 року.
Суддя І.В. Карімов