Провадження № 2-з/206/42/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Кушнірчук Р.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову до його пред`явлення до суду в порядку ст. 152 ЦПК України,

ВСТАНОВИВ:

1 листопада 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на нерухоме майно, яке розташовано за адресою : АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою.

У вказаній заяві позивач зазначає, що він має намір звертатись до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи О.В., Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування аукціону, оголошеного ДП «Сетам» з продажу вищевказаного нерухомого майна, на яке заявник просить накласти арешт.

Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Шаповалової І.С. від 01.11.2024 року вказану заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до його пред`явлення в порядку ст. 152 КПК України було передано за територіальною підсудністю до Самарського районного суду м. Дніпропетровська.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 листопада 2024 року матеріали заяви було передано в провадження суді ОСОБА_6 .

Дослідивши матеріали вказаної заяви про забезпечення позову, суд вважає, що вона підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Так, звернення до суду із заявою про забезпечення позову повинно відбуватись із дотриманням певних вимог, передбачених нормами ЦПК України.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Статтею 151 ЦПК України визначено зміст і форму заяви про забезпечення позову, а також, що повинно бути зазначено у заяві про забезпечення позову.

Проте, подана позивачем заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Так, в порушення вимог п. 2, 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заявником не зазначено відомості про наявність або відсутність електронного кабінету, а також предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при вирішенні питання про забезпечення позову суди повинні оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у разі невжиття таких заходів.

Згідно роз`яснень даних в п. 4 цієї постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Однак, всупереч наведеним вище нормам, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження факту існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, належним чином не обґрунтувано вимоги щодо необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, оскільки не наведено переконливих обставин того, що не вжиття таких заходів може унеможливити виконання рішення суду в майбутньому, а надані копії оголошень про намір його відчуження не містять конкретної адреси нерухомого майна, на яке просить накласти арешт ОСОБА_1 , що є лише його власними припущеннями.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 151 ЦПК України, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Так, згідно акту від 13.11.2024 року, складеного старшим судовим розпорядником Некрашевич Т.А., під час перевірки матеріалів справи, яка надійшла з Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, у заяві про забезпечення позову були виявлені недоліки, а саме в додатках були відсутні документи, що підтверджують сплату судового збору, копія паспорту та копія РНКПО.

Згідно ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає поверненню.

Керуючись ст. ст. 151, 153, 260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову до його пред`явлення до суду в порядку ст. 152 ЦПК України повернути заявнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя: Кушнірчук Р.О.