Номер провадження: 22-ц/813/6253/24
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л.В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

24.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Чеботар А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

клопотання ОСОБА_1 , від імені якої діє представник Гудзима Олександр Васильович , про призначення судової пожежно-технічної експертизи у справі

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник Гудзима Олександр Васильович ,

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2024 року,

за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Київський районний суд м. Одеси рішенням від 29 травня 2024 року позов ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, задовольнив частково.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , від імені якої діє представник Гудзима О.В. , звернулася з апеляційною скаргою безпосередньо до суду апеляційної інстанції в порядку ст. 355 ЦПК України.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 05.07.2024 року відкрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та ухвалою від 18.07.2024 року призначив справу до розгляду.

22.10.2024 року ОСОБА_1 , від імені якої діє представник Гудзима О.В. , звернулася до суду з клопотанням про призначення експертизи, документ сформований в системі «Електронний суд». Просила суд призначити у справі № 947/31940/23 судову пожежно-технічну експертизу в приміщенні кафе за адресою: АДРЕСА_1 , проведення якої доручити експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз (вул. Рішельєвська 8, м. Одеса, 65026, ). На розгляд та вирішення експерта поставити такі питання:

1. Де знаходився осередок пожежі (місце виникнення початкового горіння)?

2. Яка причина виникнення пожежі?

3. Чи відповідав стан електромереж вимогам будівельних норм, стандартів і правил пожежної безпеки?

4. Чи відповідають (в частині, що стосується умов виникнення і розвитку пожежі, а також її наслідків) проектна документація на будівництво (монтаж) і експлуатацію об`єкта вимогам нормативних документів (з пожежної безпеки, будівельних, технологічних, електротехнічних і ін.)?

5. Чи відповідають нормативним протипожежним вимогам прийняті проектні рішення об`єкту, проектної документації?

6. Чи відповідають (в частині, що стосується умов виникнення і розвитку пожежі, а також її наслідків) проектна документація на будівництво (монтаж) і експлуатацію об`єкта вимогам нормативних документів з пожежної безпеки?

7. Чи відповідає вимогам протипожежних норм і правил монтаж електромереж в приміщенні кафе?

8. Чи є причинний зв`язок між недотриманням вимог протипожежних норм і правил при монтажі електромереж з виниклою пожежею?

9. Чи пов`язаний технічний стан електрообладнання, які перебували в зоні горіння, з виникненням пожежі?

10. Чи є на елементах електрообладнання та електроустаткування наявні сліди аварійних режимів роботи, які створювали джерела запалювання, наслідком чого є виникла пожежа?

11. Які обставини передували виникненню і сприяли розвитку пожежі?

Представник ОСОБА_1 - адвокат Гудзима О.В. в судовому засіданні просив клопотання задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Рябоконь К.Ю. в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , від імені якої діє представник Гудзима О.В. , про призначення пожежно-технічну експертизи слід відмовити, виходячи з наступного.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12 зазначено, що дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Відповідно до норми ч. 3 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи має про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України від 23 лютого 2006 року 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Наприклад, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine, заява № 3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.10.2023 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем надавався відзив на позовну заяву, заявлялися клопотання.

Крім того, представником відповідача під час розгляду справи судом першої інстанції надавався висновок № 15/15/02.03.2022 з дослідження технічної причини виникнення пожежі, що виникла 02.03.2022 року в кафе-барі «ІНФОРМАЦІЯ_1», за адресою: АДРЕСА_1 , складений 08.03.2022 року.

Також під час розгляду справи судом першої інстанції представником ОСОБА_3 - адвокатом Рябоконь К.Ю. надано висновок експерта ОСОБА_4 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №29-06/23 від 19.10.2023 року.

Із матеріалів справи вбачається, що представник відповідача - Гудзима Олександр Васильович приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції у судових засіданнях 15 листопада 2023 року, 18 грудня 2023 року, 07 лютого 2024 року, 13 березня 2024 року, 29 травня 2024 року, що підтверджується протоколами судових засідань.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що відповідач не був позбавлений можливості заявляти клопотання про призначення експертизи та користуватися іншими процесуальними правами, передбаченими ЦПК України.

Проте, під час розгляду справи в суді першої інстанції ні відповідач, ні його представник із клопотаннями про призначення експертизи не зверталися.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Отже, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Норми ЦПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що, об`єктивно, мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування.

Верховний Суд у постанові від 24 липня 2024 року у справі № 646/857/18 звернув увагу, що зазначена законодавча регламентація відповідає процедурі повного розкриття доказів (discovery). По суті зазначені норми спрямовані на зміщення акценту зі стадії розгляду справи по суті на стадію підготовчого провадження, під час якого і має відбуватися збір процесуального матеріалу і так званий обмін змагальними паперами, що забезпечує розгляд справи у розумні строки. Зазначене свідчить про посилення ролі підготовчого провадження у структурі загального позовного провадження цивільного судочинства в Україні.

Випадки дослідження апеляційним судом нових доказів можуть бути, зокрема, наступними: докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, не знала і не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин (не залежних від нього) не міг надати їх до суду; суд першої інстанції помилково виключив із судового розгляду надані учасником процесу докази, що могли мати значення для справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, коли їх подання суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини їх ненадання до суду першої інстанції, де відсутні умисел чи недбалість особи, яка їх подає, або вони не досліджені цим судом внаслідок інших процесуальних порушень.

Зазначена судова практика є сталою й незмінною в Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду (постанови: від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17, провадження № 61-13405св18; від 31 липня 2019 року у справі № 753/11963/15-ц, провадження № 61-27369св18, від 14 грудня 2022 року у справі № 521/574/22, провадження № 61-9422св22 та інші).

Клопотання про призначення експертизи не містить посилань про причини, які б перешкоджали відповідачу у визначений ЦПК України строк подати клопотання про призначення експертизи під час розгляду справи в суді першої інстанції, та не надано доказів неможливості звернення із клопотанням про призначення експертизи до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що клопотання ОСОБА_1 , від імені якої діє представник Гудзима О.В. , про призначення судової пожежно-технічної експертизи не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 103, 367, 381 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , від імені якої діє представник Гудзима Олександр Васильович , про призначення судової пожежно-технічної експертизи у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник Гудзима Олександр Васильович , на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2024 року, за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.А.Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

М.В. Назарова