Єдиний унікальний номер судової справи: 490/2115/23 Головуючий суду першої інстанції Чулуп О.С.
Провадження № 22-ц/812/1534/24 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

11 листопада 2024 року м. Миколаїв справа № 490/2115/23 Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Локтіонової О.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.

за участі: позивача ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2024 року, ухвалене у складі головуючого судді Чулупа О.С., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

встановив:

20 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Позивач зазначав, що з 27 вересня 2002 року перебував у шлюбі із ОСОБА_3 , під час якого ними придбано житловий будинок АДРЕСА_1 та набуто земельну ділянку площею 500 кв.м на якій він розташований, а також автомобіль Santa FE реєстраційний номер НОМЕР_1 , які оформлено на відповідача. Крім того, сторонами було придбано житловий будинок АДРЕСА_2 , який оформлений на ім`я позивача.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2023 року шлюб між сторонами розірвано.

Посилаючись на те, що домовленості про поділ вказаного майна сторонами не досягнуто, позивач змінивши предмет позову, остаточно просив:

- виділити йому у власність житловий будинок з будівлями і спорудами та земельну ділянку з кадастровим номером :14:024:0013 по АДРЕСА_1 , стягнувши з нього на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію до половини вартості спільного сумісного майна подружжя у сумі 2 323 104, 82 грн;

- виділити у власність ОСОБА_3 житловий будинок з будівлями і спорудами по АДРЕСА_3 та автомобіль Santa FE реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 1 118 336 грн 01 коп.;

- стягнути з ОСОБА_3 на його користь судові витрати в розмірі 27735,52 грн.

В заяві представник відповідача - адвокат Сидоренко Т.В. позовні вимоги визнала та зазначила, що відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому вона звільнена від сплати судового збору. Компенсація відповідачем витрат позивача за проведення судових експертиз не підлягає задоволенню, так як судові експертизи були проведенні за бажанням позивача.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0496 га з кадастровим номером :14:024:0013 по АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості спільного сумісного майна подружжя в розмірі 2 323 104,82 грн.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 28/100 часток житлового будинку АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль Hyundai Santa FE д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

В задоволенні вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертизи в розмірі 8765 грн.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його визнання відповідачем та обґрунтованості.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати спільним сумісним майном подружжя спірне майно та поділити його в ідеальних частках визнав право власності по частки за кожним з подружжя.

В обґрунтування поданої скарги зазначав, що суд першої інстанції проігнорував норми частини п`ятої статті 71 СК України, частини другої статті 365 ЦК України та не врахував, що позивачем не внесено грошової суми на депозитний рахунок суду, що виключало можливість стягнення з нього компенсації вартості спільного сумісного майна подружжя. При цьому посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, постанови Верховного Суду від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16, від 16 червня 2021 року у справі № 559/609/15.

Крім того, позивач зазначав, що з компенсацією у сумі 2 323 104 грн 82 коп. він не згодний, оскільки не має можливості сплатити таку суму. Вважав, що задоволення позову про стягнення з нього на користь відповідача вказаної компенсації вартості спільного сумісного майна подружжя призвело до порушення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. На сьогоднішній день він є особою з інвалідністю другої групи внаслідок тяжкого захворювання (онкології), йому потрібні кошти на лікування, а тому стягнення вказаного компенсації призводить до порушення статті 3 ЦК України щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників, принципу пропорційності цивільного судочинства та дотримання розумного балансу між приватними інтересами фізичних осіб.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки - адвокат Сидоренко Т.В. вважала її доводи необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

11 листопада 2024 року до апеляційного суду через систему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 , подана його представником - адвокатом Нечаєнко Т.А., про відмову від позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для прийняття відмови від позову та закриття провадження по справі, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно з вимогами статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Частиною 2 статті 256 ЦПК України встановлено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Згідно положень частини першої статті 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Згідно з вимогами частини другої статті 373 ЦПК України, якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Подана ОСОБА_1 заява не суперечить вимогам статей 206, 207 ЦПК України та охоронюваних законом інтересам інших осіб.

За таких обставин, враховуючи що відмова від позову є правом позивача, наслідки закриття провадження у справі, передбачені частиною другою статті 256 ЦПК України позивачу зрозумілі і він з ними згоден, колегія суддів вважає, що слід прийняти відмову позивача від позову, визнавши нечинним рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 11 червня 2024 року та закрити провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 206, 255, 256, 373 ЦПК України, суд

ухвалив:

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Визнати нечинним рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 11 червня 2024 року.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: Н.В. Самчишина

Судді: О.В. Локтіонова

Т.В. Серебрякова

Повний текст судового рішення складено 11 листопада 2024 року