УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 711/4991/22

провадження № 61-12945ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Севастьянова Альона Валеріївна, на ухвалу Придніпровського районного суду

м. Черкаси від 04 квітня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду

від 06 серпня 2024 року у справі за заявою Черкаської міської ради про визнання спадщини відумерлою, заінтересовані особи: Друга Черкаська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 квітня 2023 року

за нововиявленими обставинами.

Заява мотивована тим, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 квітня 2023 року визнано відумерлою спадщину у вигляді квартири

АДРЕСА_1 , що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_2 , та передано відумерлу спадщину у вигляді квартири

АДРЕСА_1 у комунальну власність територіальної громади в особі Черкаської міської ради.

Вказувала, що померла ОСОБА_3 має спадкоємця четвертої черги

за законом та цей факт наразі встановлюється Придніпровським районним судом м. Черкаси у справі 711/82/24 за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради.

У цій справі позивач просить встановити факт постійного проживання однією сім`єю більше 5 років до моменту смерті спадкодавця в квартирі

АДРЕСА_1 у період з січня

2012 року до серпня 2019 року, тобто до дня смерті ОСОБА_3 , та просить визнати її спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_3 .

Зазначала, що постановою державного нотаріуса Першої Черкаської державної нотаріальної контори від 12 грудня 2023 року їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона

та спадкодавець мають різні адреси проживання, тому виникла необхідність встановлення факту постійного проживання спадкодавця з ОСОБА_1 .

Вважала, що нововиявленими обставинами у справі є те, що спадкодавець

має спадкоємця четвертої черги, який доводить своє право на спадкування у суді, тому подання заяви Черкаською міською радою про визнання спадщини відумерлою є передчасним.

Крім того, вказувала, що наявний спір про право між нею та Черкаською міською радою, який фактично існував і на момент ухвалення рішення, яке вона просила переглянути.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 квітня 2024 року, залишеною без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року, в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами відмовлено.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 квітня 2023 року

за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що доводи, на які посилалася

ОСОБА_1 , не доводять існування нововиявлених обставин, оскільки

на час розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою та на час розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами факт постійного проживання однією сім`єю більше п`яти років до моменту смерті спадкодавця ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у квартирі

АДРЕСА_1 не доведений, інше коло спадкоємців щодо зазначеної спадщини

на час вирішення питання про її відумерлість доказами не підтверджується.

23 вересня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Севастьянова А. В., через підсистему «Електронний суд», подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 квітня 2024 року

та постанову Черкаського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року, у якій представник заявниці, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 квітня

2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року

і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, ОСОБА_1 , в інтересах якої

діє адвокат Севастьянова А. В., просить поновити строк на касаційне оскарження ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 квітня 2024 року

та постанови Черкаського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року, яке мотивує тим, що строк нею пропущено з поважних причин, оскільки у встановлений законодавством строк вона вперше звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 квітня

2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року, проте ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2024 року касаційну скаргу було повернуто. Оскільки перестали існувати обставини, що стали підставою

для повернення касаційної скарги, представник заявниці повторно звернулася

з касаційною скаргою на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси

від 04 квітня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку

на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів

з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень та додані до касаційної скарги матеріали,

суд вважає, що наявні підстави для поновлення цього строку, оскільки причини його пропуску є поважними, зокрема, касаційна скарга після її повернення повторно подана в нетривалий проміжок часу з урахуванням зазначених причин повернення.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що на час розгляду цієї заяви відсутнє остаточне рішення суду, що підтверджує факт проживання ОСОБА_1

із спадкодавицею більше 5 років на момент смерті останньої, але відсутні також

і докази того, що ОСОБА_1 такою спадкоємицею не є. Зазначає, що наявний спір про право між ОСОБА_1 та Черкаською міською радою. Крім того, звертає увагу, що суд першої інстанції залучив до участі у справі неналежну нотаріальну контору, оскільки спадкову справу після смерті було заведено у Першій Черкаській державній нотаріальній конторі, а до справи залучена Друга Черкаська державна нотаріальна контора.

Підставою для відкриття касаційного провадження є абзац 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення апеляційним судом норм процесуального права).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи,

а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси

від 11 квітня 2023 року заяву Черкаської міської ради про визнання спадщини відумерлою, заінтересовані особи: Друга Черкаська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , задоволено, визнано відумерлою спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_1 ,

що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та передано спадщину у вигляді квартири

АДРЕСА_1 у комунальну власність територіальної громади в особі Черкаської міської ради.

Це рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили.

У поданій заяві про перегляд вищевказаного рішення за нововиявленими обставинами, заявниця вказувала, що під час розгляду справи суд не врахував

ту обставину, що вона є спадкоємцем четвертої черги за законом, оскільки постійно проживала однією сім`єю більше п`яти років до моменту смерті спадкодавця ОСОБА_3 у квартирі

АДРЕСА_1 в період із січня 2012 року до серпня 2019 року.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства

є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтями 4, 5 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права

та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення

для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить,

що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними

для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати

цим вимогам.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи)

не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою

для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу

до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного

та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок

та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV

v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа,

яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї

не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні

і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA

v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі

№ 752/4995/17 (провадження № 14-41цс21) вказано, що:

«34. Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише

в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення

суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути

на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину

та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку

з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок,

а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 19/028-10/13 від 30 червня 2020 року (пункти 7.4-7.5)). […]

34.1.1. Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання

про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18).

35. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявленими

є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення

для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 127/10129/17 від 22 січня 2019 року (пункт 26)).

36. Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 127/10129/17 (пункти 27, 28)).

37. Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 9901/819/18

від 14 квітня 2021 року (пункт 6.38))».

Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення. He вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах (постанова Верховного Суду від 20 травня 2019 року у справі № 761/11351/16-ц (провадження № 61-38347св18), постанова Верховного Суду від 22 лютого

2023 року у справі № 299/883/17 (провадження № 61-7687св22), постанова Верховного Суду від 21 червня 2024 року у справі № 752/21538/20 (провадження

№ 61-5221св24)).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається

як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених

цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується

на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних

у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо,

а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку

як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Встановивши, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не є нововиявленими, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зробив обґрунтовані висновки про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки на час розгляду заяви

про визнання спадщини відумерлою та на час розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами факт постійного проживання однією сім`єю більше п`яти років до моменту смерті спадкодавця ОСОБА_3

та ОСОБА_1 у квартирі

АДРЕСА_1 в період з січня 2012 року до серпня 2019 року, черговості спадкування за законом жодним рішенням суду не встановлено. Крім того, постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (відмова ОСОБА_1

у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру

АДРЕСА_1 , що належала померлій

в серпні 2019 року ОСОБА_3 , за заявою ОСОБА_1 від 11 грудня 2023 року прийнята 12 грудня 2023 року вже після ухвалення рішення у справі № 711/4991/22 про визнання спадщини відумерлою.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати

від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги

до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE,

№ 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE

v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить,

що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Доводи касаційної скарги висновки судів попередніх інстанцій не спростовують

та зводиться до незгоди заявниці з ухваленим по суті справи рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 квітня 2023 року,

яке набрало законної сили, про визнання спадщини у вигляді квартири

АДРЕСА_1 , що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_2 відумерлою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним

і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Севастьянова Альона Валеріївна, строк на касаційне оскарження ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 квітня 2024 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Севастьянова Альона Валеріївна, на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 квітня 2024 року

та постанову Черкаського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року у справі

за заявою Черкаської міської ради про визнання спадщини відумерлою, заінтересовані особи: Друга Черкаська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська