ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року м.Суми

Справа №587/2164/23

Номер провадження 22-ц/816/746/24

22-ц/816/747/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 15 листопада 2023 року та на додаткове рішення Сумського районного суду Сумської області від 24 листопада 2023 року, у складі судді Черних О.М., ухвалені у м. Суми,

в с т а н о в и в :

16 серпня 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , через свого представника - адвоката Жалковського В.Ю., звернулися з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних та моральних (немайнових) збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимоги мотивували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2, близько 03 год. 30 хв. ОСОБА_4 , керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Mitsubishi» модель «Lancer», д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись між населеними пунктами м. Суми та с. Степанівка, Сумського району, Сумської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знехтувавши безпекою дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку та не вибрав швидкісний режим, який дозволив би йому забезпечувати курсову стійкість і керованість транспортного засобу, в результаті чого втратив контроль над рухом автомобіля та допустив його виїзд за межі проїзної частини з послідуючим перекиданням. Внаслідок дорожньо-транспортної події пасажири, що перебували на той час на задньому сидінні автомобіля ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , отримали тілесні ушкодження, від яких померли на місці події.

У провадженні Сумського районного суду Сумської області перебували матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 286 КК України, у якому позивачі були визнані потерпілими, оскільки загибла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та рідною сестрою ОСОБА_1 . Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 13 вересня 2022 року закрито кримінальне провадження у зв`язку зі звільненням ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, що не є реабілітуючою обставиною, тому потерпілі (позивачі) звернулися до суду в рамках цивільного судочинства з позовом про відшкодування завданої їм моральної шкоди у зв`язку зі смертю дочки та сестри.

Зазначають, що у зв`язку із втратою дочки та сестри вони фактично втратили сенс життя, спогади про її загибель спричиняють нестерпні болі та емоційні страждання, а відповідач, який керував автомобілем у стані алкольного сп`яніння, навіть не вибачився за свої дії. Протягом 10 років після ДТП він надає неправдиві свідчення з метою уникнути відповідальності. Добровільно відшкодувати завдану шкоду відмовляється.

Посилаючись на вказані обставини, просили стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_2 по 500000 грн та на користь ОСОБА_1 300000 грн відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю в ДТП їх доньки та сестри ОСОБА_1 .

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 15 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних та моральних (немайнових) збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 300000 грн в якості відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 500000 грн в якості відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 500000 грн в якості відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 13000 грн.

Додатковим рішенням Сумського районного суду Сумської області від 24 листопада 2023 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 20000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду змінити, частково задовольнивши позовні вимоги потерпілих у розмірі по 100000 грн на кожного з батьків та 50000 грн на потерпілого ОСОБА_1 . Відмовити у стягненні з нього витрат на правничу допомогу у сумі 20000 грн.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що з рішення суду не зрозуміло, моральна шкода стягується з відповідача як винної особи чи як з володільця джерела підвищеної небезпеки. Вважає, що його вина не доведена, не підтверджена вироком суду, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, але не з підстав стягнення моральної шкоди, як з винуватця ДТП, а як з володільця джерела підвищеної небезпеки, який володів транспортним засобом на час настання ДТП та не забезпечив безпечне володіння автомобілем, допустивши до керування транспортним засобом іншу особу.

Від позивачів відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_4 - адвоката Кругляка В.В., представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Жалковського В.Ю., перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що дочка та сестра позивачів - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На розгляді в Сумському районному суді Сумської області перебувало кримінальне провадження № 0000064 (справа № 587/350/21) відносно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 286 КК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що в темну пору доби ІНФОРМАЦІЯ_2 він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «Mitsubishi Lancer» н.з. НОМЕР_1 по автодорозі «Батурин-Конотоп-Суми», рухаючись у м. Суми вул. Білопільський шлях на виїзд із міста з перевищенням дозволеної швидкості в населеному пункті (понад 60 км/год). У салоні керованого ним транспортного засобу перебували на той час пасажири ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Близько 03 год. 30 хв. під час руху на ділянці 154 км + 50 м вище вказаної автодороги, між населеними пунктами м. Суми та смт Степанівка Сумського району Сумської обл. ОСОБА_4 , знехтувавши безпекою дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку та не вибрав швидкісний режим, який дозволив би йому забезпечувати курсову стійкість і керованість транспортного засобу, в результаті чого втратив контроль за рухом автомобіля та допустив його виїзд за межі проїзної частини з послідуючим перекиданням. Внаслідок ДТП водій автомобіля «Mitsubishi Lancer» ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, а пасажири ОСОБА_5 та ОСОБА_1 від отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень померли на місці пригоди (а.с. 2-7, Т. 1 к/с № 587/350/21).

Відповідно до висновку експерта № 721 від 20 вересня 2012 року за результатами проведення судово-медичної експертизи смерть ОСОБА_1 настала в результаті сполученої тупої травми тіла, що супроводжувалася закритою травмою грудної клітки (множинні двосторонні переломи ребер, вивих лівої ключиці, забій легень, правосторонній гемоторакс), яка призвели до порушення зовнішнього дихання та розвитку гострої дихальної недостатності, закритою травмою органів черевної порожнини (розриви печінки), яка ускладнилась розвитком масивної внутрішньочеревної кровотечі та призвела до недокрів`я внутрішніх органів. Усі указані ушкодження могли утворитись в умовах дорожньо-транспортної пригоди вказаної в умовах ДТП вказаної у постанові слідчого (а.с. 16-18).

Згідно висновку експерта № 176 від 29 жовтня 2012 року за результатами проведення судової автотехнічної експертизи з технічної точки зору, дії водія автомобіля Міцубісі не відповідали вимогам пунктів 12.4, 12.1, 2.3 ПДР України. В дорожній ситуації, що склалася, причинний зв`язок мається між наслідками та діями водія автомобіля Міцубісі, які не відповідають вимогам пунктів 12.4, 12.1, 2.3 ПДР України. Водій автомобіля Міцубісі мав можливість здійснити необхідні дії направлені на своєчасне зменшення швидкості руху до безпечної величини 84,6 км/год, а також до допустимої величини 60 кв/год та виключити виникнення даної пригоди (а.с. 26-29, Т. 2 к/с № 587/350/21).

Ухвалою Сумського районного суду від 13 вересня 2022 року у справі № 587/350/21 задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 по закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000064 від 26 листопада 2012 року - закрито (а.с. 22-23).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, з нереабілітуючих підстав не звільняє його від цивільно-правової відповідальності відшкодувати завдану моральну шкоду потерпілим в порядку цивільного судочинства. У зв`язку зі смертю під час ДТП члена сім`ї позивачів, діями відповідача ОСОБА_7 потерпілим ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , була заподіяна моральна шкода, і як батьки та брат, померлої вони мають право на її відшкодування, а тому, врахувавши тяжкість та тривалість їх моральних страждань, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд вважав, що справедливою компенсацією перенесених ними моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення на відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь батьків загиблої по 500000 грн кожному, та на користь брата - 300000 грн.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості. Таким чином, закон зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі, якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1167 ЦК України).

Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли, на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається.

Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає і за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20) висловлено правову позиція, що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.

У постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини шкоду.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року в справі № 367/6377/17 (провадження № 61-975св23).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 було закрито саме у зв`язку із закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючих підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 285 КПК України обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати про закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку.

ОСОБА_4 мав право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави і наполягати на своєму повному виправданні (реабілітації), однак саме він звернувся з клопотанням про закриття кримінального провадження відносно нього у зв`язку із закінченням строків давності, а в судовому засіданні зазначив, що йому зрозумілі роз`яснені судом суть і наслідки такого звільнення від відповідальності, а саме, що звільнення від кримінальної відповідальності не свідчить про його виправдання або визнання невинуватим у вчиненні злочину, що будучи звільненим від кримінальної відповідальності він вважатиметься таким, що не має судимості, і що вказана обставина закриття провадження є нереабілітуючою.

Протиправність дій відповідача полягала в недотриманні ним пунктів 12.4, 12.1, 2.3 ПДР України. Він мав можливість здійснити необхідні дії направлені на своєчасне зменшення швидкості руху до безпечної величини та виключити виникнення даної ДТП, що підтверджується висновком експерта № 176 від 29 жовтня 2012 року. Його протиправні дії призвели до ДТП, в якій загинула ОСОБА_1 , що свідчить про наявність причинного зв`язку між наслідками та діями відповідача, як водія автомобіля Mitsubishi з участю якого сталася ДТП.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що висновки експертиз у кримінальному провадженні мають істотну протилежність стосовно того, хто був за кермом транспортного засобу під час настання ДТП, колегія суддів зауважує, що в кримінальному провадженні проводився ряд експертиз, висновки яких дійсно містили певні протиріччя, з метою усунення яких ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 березня 2019 року в даному кримінальному провадженні було призначено комплексну судово-медичну, медико-криміналістичну, судово-технічну, транспортно-трасологічну експертизу та експертизу технічного стану транспортного засобу, за результати проведення якої було складено висновок експерта № 28/64/2019 від 09 липня 2019 року, згідно якого, більш ймовірно, що ОСОБА_4 перебував на водійському сидінні (за кермом), а ОСОБА_5 на задньому сидінні справа автомобіля «Mitsubishi Lancer» н.з. НОМЕР_1 під час ДТП. Крім того, обставину того, що саме відповідач перебував за кермом автомобіля підтвердив допитаний в суді першої інстанції під час розгляду кримінального провадження експерт ОСОБА_8 .

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_4 в даній цивільній справі, рішення в якій переглядається, не було надано беззаперечних доказів на спростування обставин перебування його за кермом автомобіля, який потрапив у ДТП.

Отже, внаслідок протиправних дій відповідача, що призвели до ДТП, в якій загинула ОСОБА_1 , її батькам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та брату ОСОБА_1 , була заподіяна моральна шкода.

Врахувавши, що неправомірними діями відповідача позивачам було завдано моральні страждання, нервове потрясіння внаслідок загибелі дочки та сестри, глибина та тривалість яких спричинили тяжкі вимушені зміни у їх життєвих відносинах, відновити становище, яке існувало до смерті дочки у житті позивачів неможливо, колегія суддів з урахуванням вимог розумності і справедливості, погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь батьків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 500000 грн кожному та на користь брата ОСОБА_1 300000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на правову допомогу адвоката підтверджено належними доказами та відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни постановленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення та додаткове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 15 листопада 2023 року та додаткове рішення Сумського районного суду Сумської області від 24 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов