Справа № 367/9181/23
Провадження № 2/369/3700/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2024 м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєва І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №367/9181/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ПрАТ "ДТЕК Київські Регіональні Електромережі" про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Гринько Володимир Федорович звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: ПрАТ "ДТЕК Київські Регіональні Електромережі" про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

З метою забезпечення позову разом з позовною заявою представником позивачки було подано заяву про забезпечення позовних вимог.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивачки посилається на те, що предметом спору є неправомірне розміщення трансформаторної підстанції напругою 10/0,4 кВ № 803 (заводський серійний номер 44414) на межі земельної ділянки позивача з кадастровим номером :01:034:5009 за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що 27 грудня 2019 року з метою приєднання електроустановок житлового будинку АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: :01:034:5027, що належить ОСОБА_2 , був укладений договір № К-12-19-1187 про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу між ОСОБА_2 та ПрАТ «ДТЕК Київські Регіональні Електромережі».

Так, 11 березня 2020 року, ПрАТ «ДТЕК Київські Регіональні Електромережі» було підготовлено Технічне рішення К-12-19-1187 до проектної документації щодо будівництва електричних мереж внутрішнього електрозабезпечення об`єкту (у межах земельної ділянки ОСОБА_2 ) електроустановок ОСОБА_2 від точки приєднання до об`єкта ОСОБА_2 та щодо безпеки електропостачання.

Представник позивачки вказує, що даною проектною документацією передбачалося встановлення розвантажувальної підстанції та будівництво електричних мереж виключно у межах земельної ділянки ОСОБА_2 , кадастровий номер: :01:034:5027.

Однак, зазначає, що на початку жовтня 2021 року, ОСОБА_1 , маючи на меті розпочати будівельні роботи на земельній ділянці виявила фактично на межі земельної ділянки трансформаторну підстанцію на двох бетонних блоках, без підключення до мережі.

15 листопада 2021 року виконано комплекс будівельно-монтажних робіт від точки забезпечення потужності до точки приєднання об`єкту.

Таким чином, стало відомо, що власником трансформаторної підстанції № 803 є ОСОБА_2 . Вказана трансформаторна підстанції повинна була розміщуватись виключно в межах земельною ділянки з кадастровим номером: :01:034:5027, що належить ОСОБА_2 .

Представник позивачки вважає, що підставою для задоволення заяви про забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а не реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову.

На підставі вищенаведеного, представник позивачки просив суд забезпечити позов шляхом заборони ПрАТ «ДТЕК Київські Регіональні Електромережі» (, адреса місцезнаходження: 04136, м. Київ, вул. Стеценка, 1 А) під`єднання до електромережі і подачі електричного струму до трансформаторної підстанції напругою 10/0,4 кВ № 803 (заводський серійний номер 44414), яка розташована на межі земельної ділянки позивача з кадастровим номером :01:034:5009 за адресою: АДРЕСА_1 .

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії.

Виходячи з зазначених норм чинного законодавства України, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 6 вказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до ч. 1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Між тим, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви з огляду на те, що позивач просить забезпечити позов у визначений ним спосіб без надання жодних доказів того, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, зважаючи на зміст позовних вимог.

Таким чином, заявником не наведено і судом не встановлено, що невжиття таких заходів забезпечення позову про які ними заявлено може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду у цій справі, тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Також зважаючи на наведені норми, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною, та чи співмірні запропоновані заходи забезпечення позову позовним вимогам. При цьому єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливості виконання рішення суду у справі.

Позивачем не надано суду доказів, підтверджуючих те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не надано доказів забезпечення позову, є співмірним із заявленими позивачем вимогам. Суд не вбачає необхідності у забезпеченні позову, так як доводи позивача не знайшли свого підтвердження та гуртуються лише на припущеннях позивача, а тому безпідставне вжиття заходів забезпечення позову порушить права інших осіб.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову за безпідставністю.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що вказана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 149-154, 157, 258, 261, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №367/9181/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ПрАТ "ДТЕК Київські Регіональні Електромережі" про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: І.О. Фінагеєва