ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22ц/821/1570/24 Справа 705/4739/24 Категорія: на ухвалу Головуючий по 1 інстанції Гудзенко В.Л. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Івануса А.Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - адвокат Степаненко Олександр Михайлович;

відповідач - ОСОБА_2 ;

представник відповідача - адвокат Верещак Павло Миколайович;

особа, що подала апеляційну скаргу - представник ОСОБА_1 - адвокат Степаненко Олександр Михайлович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Степаненка Олександра Михайловича на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

З позовною заявою ОСОБА_1 подала до суду клопотання про вжиття заходів забезпечення позову. У клопотанні позивач просить вжити заходів забезпечення позову у справі та накласти арешт шляхом встановлення заборони будь-яким особам у будь-який спосіб використовувати та розпоряджатися транспортними засобами, які є об`єктами спільної часткової власності в рівних частках ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме:

-легковий автомобіль TOYOTA CAMRY 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ;

-вантажні автомобілі RENAULT MAGNUM 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , МАN TGA 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , МАN TGA 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_4 ;

-спеціалізовані напівпричіпи рефрижератори СНЕREAU 1997 року випуску, державний номер НОМЕР_5 , SCHMITS 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_6 ;

-напівпричіп-платформа КОGEL 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_7 .

Строк дії ухвали про вжиття заходів забезпечення позову просить визначити до моменту закінчення проведення судової автотоварознавчої експертизи з оцінки дійсної ринкової вартості таких транспортних засобів, але не більше 60 днів з моменту набрання законної сили ухвалою суду.

Клопотання про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтоване тим, між сторонами у справі відсутня згода щодо порядку володіння та користування об`єктами спільної часткової власності, що стало підставою для звернення ОСОБА_3 до суду про поділ спірного майна між сторонами в натурі у спосіб передачі кожному із співвласників окремо визначених об`єктів. Для правильного вирішення спору та визначення ціни позову необхідним є визначення вартості спірного майна для встановлення його реальної ринкової вартості, тому разом з позовною заявою позивач подала до суду також клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи. Транспортні засоби, які є об`єктом поділу, перебувають у фактичному володінні та користуванні відповідача.

З метою запобігання знецінення спірного майна позивач вважає за необхідне та доцільне обмежити права співвласників спірного майна шляхом накладення арешту на таке майно з забороною будь-яким особам користуватись та розпоряджатись таким майном на період часу до проведення судової автотоварознавчої експертизи оцінки дійсної ринкової вартості такого майна.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 серпня 2024 року в задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала районного суду обґрунтована тим, що заява про забезпечення позову не містить доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, оскільки містить лише посилання, що при використанні транспортних засобів може в майбутньому змінитися їх вартість. Крім того, в клопотанні відсутнє обґрунтування того, що існує потенційна можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, яке буде прийнято у даній справі, що є передумовою для забезпечення позову в обраний позивачем спосіб.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд врахував, що забезпечення позову може бути застосовано лише у виключних і дійсно необхідних випадках, а такої необхідності заявником не доведено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Степаненко О.М. просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 серпня 2024 року та прийняти постанову, якою задовольнити вимоги заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що між сторонами у справі був спір щодо поділу майна подружжя. Постановою Черкаського апеляційного суду від 30 травня 2024 року у справі № 705/4443/21 визнано за кожною із сторін право власності на частку майна, яке підлягало поділу. Право спільної сумісної власності на майно припинилося і відповідно майно стало об`єктом спільної часткової власності. Відсутність між сторонами згоди щодо порядку володіння та користування об`єктами спільної часткової власності зумовило необхідність для звернення до суду з відповідним позовом про поділ майна між сторонами в натурі у спосіб передачі кожному із співвласників окремо визначених об`єктів. Для правильного вирішення спору та визначення ціни позову необхідним є здійснення оцінки спірного майна для встановлення його реальної ринкової вартості шляхом проведення у справі судової автотоварознавчої експертизи. Реальна вартість об`єктів рухомого майна істотно залежить від порядку використання такого майна, а враховуючи, що майже все майно знаходиться в користуванні відповідача, позивач подала відповідне клопотання про забезпечення позову.

Суд відмовляючи в задоволенні клопотання про забезпечення позову не врахував, що в даному випадку забезпечення позову є тимчасове обмеження прав відповідача, яке захистить законні інтереси позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, тому ухвала суду не відповідає вимогам ст.ст. 149, 150 ЦПК України, оскільки позивач позбавлена права на ефективний захист своїх порушених прав. Крім того, невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав та інтересів позивача, як співвласника майна. Суд не надав належної оцінки обставинам, якими обумовлюється необхідність застосування заходів забезпечення позову, не взяв до уваги особливості спірних правовідносин між сторонами та безпідставно відмовив в задоволенні клопотання фактично з формальних причин.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_2 зазначено, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав для скасування ухвали суду. Зазначено, що при розгляді питання про забезпечення позову, тягар доказування необхідності забезпечення покладається на заявника. Заява ОСОБА_1 доказів вжиття саме вказаних заходів забезпечення позову не містить, в ній вказано лише припущення про те, що при використанні рухомого майна може в майбутньому змінитися його вартість. Крім того, в заяві відсутнє обґрунтування того, що існує потенційна можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, яке буде прийнято у справі, тому ухвала суду є законною та відповідає вимогам чинного законодавства.

Заслухавши учасників процесу, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Згідно частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною другою статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У Постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 263/14171/19 звернута увага на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також убезпечення від спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу поділу майна між сторонами в натурі у спосіб передачі кожному із співвласників окремо визначених об`єктів, оскільки між сторонами у справі відсутня згода щодо порядку володіння та користування об`єктами спільної часткової власності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зі змісту клопотання про забезпечення позову вбачається, що в ньому відсутні докази щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а містяться лише посилання на те, що при використанні майна, а саме транспортних засобів, може в майбутньому змінитися їх вартість. Крім того є правильним висновок суду й в частині того, що заявником не обґрунтовано потенційної можливості ухилення відповідача від виконання рішення суду.

Суд правильно врахував під час розгляду клопотання, що перелічене майно є частковою власністю позивача та відповідача, тому обмеження у користуванні належною відповідачу часткою майна буде порушення його прав.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду щодо не доведення обставини ухилення відповідача від виконання рішення суду, що буде ухвалено у справі та необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення заяви про забезпечення позову є необґрунтованими, оскільки на думку колегії суддів це лише припущення сторони позивача, які не підтверджені будь-якими належними доказами. Саме посилання про можливість ухилення сторони від виконання рішення суду без доведення факту реальної загрози невиконання рішення суду в майбутньому не є підставою для застосування заходів забезпечення позову. Інші доводи апеляційної скарги ніяким чином не спростовують висновок суду про те, що клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову саме у спосіб, який зазначено не містить обґрунтованих мотивів, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності задоволення відповідного клопотання.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 серпня 2024 року, залишити без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Степаненка Олександра Михайловича залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2024 року.

Судді