КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 760/29230/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7142/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Букіної О.М., у справі за позовом органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей та сім`ї Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, служба у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, ОСОБА_2 , про відібрання дитини, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації звернувся до Київського апеляційного суду з клопотанням про визначення підсудності для розгляду справи за позовом органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 (місце проживання якого зареєстроване в Автономній Республіці Крим) про відібрання дітей від опікуна (піклувальника).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року підсудність справи визначено Солом`янському районному суду м. Києва.

У листопаді 2018 року матеріали позовної заяви органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, ОСОБА_2 , про відібрання дітей надійшли до Солом`янського районного суду м. Києва.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які прибули з інших територій та мешкають на території Солом`янського району м. Києва, перебували неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мають статус дітей, позбавлених батьківського піклування.

Позивач вказував, що ОСОБА_3 перебуває на первинному обліку служби

у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, як дитина, позбавлена батьківського піклування, у зв`язку з тим, що одинока мати хлопчика ОСОБА_5 , відповідно до рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 23 квітня 2008 року позбавлена батьківських прав. ОСОБА_4 перебуває на первинному обліку служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, як дитина, позбавлена батьківського піклування, у зв`язку з тим, що, одинока мати хлопчика - ОСОБА_6 , позбавлена батьківських прав відповідно до рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2018 року.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області від 17 червня 2014 року № 153 ОСОБА_3 влаштований під опіку ОСОБА_1 . Розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 27 червня 2018 року № 470 ОСОБА_4 влаштований під опіку ОСОБА_1 . Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 06 липня 2018 року № 371 ОСОБА_1 був призначений опікуном над малолітнім ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

23 липня 2018 року служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації отримала лист від Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 20 липня 2018 року № 8231/125/55/05-18 про те, що відносно ОСОБА_1 18 липня2018 року складено адміністративний протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП, а 19 липня 2018 року за фактом можливого вчинення неправомірних дій з боку ОСОБА_1 відносно ОСОБА_7 слідчий Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві відкрив кримінальне провадження № 0008231 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 КК України.

Ураховуючи інформацію, надану Солом`янським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, керуючись пунктом 51 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 15 серпня 2018 року № 445 опіка над ОСОБА_7 була припинена.

Крім того, з метою захисту прав та інтересів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із ймовірною загрозою їх життю або здоров`ю, Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація видала розпорядження від 24 липня 2018 року № 564 «Про відібрання дітей».

Під час неодноразових відвідувань співробітниками служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації та сектору ювенальної превенції Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві помешкання за місцем проживання опікуна та дітей за адресою: АДРЕСА_1 із метою виконання розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 24 липня 2018 року № 564 протягом липня-жовтня 2018 року потрапити до помешкання не вдалося, оскільки двері ніхто не відчинив. Указане розпорядження не виконано через відсутність опікуна та дітей за місцем проживання.

З урахуванням зазначених обставин, орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації просив суд відібрати від ОСОБА_1 його підопічних: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 3-8).

07 грудня 2018 року ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог (т. 1 а.с. 30-35).

Відзив мотивував тим, що 04 липня 2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 прибули до його помешкання під його опіку. Зазначав, що він, як опікун, в інтересах дітей, того ж дня, коли кожен із них прибув до нього, звернувся до сервісного центру з метою термінового оформлення закордонних паспортів для того, щоб вони усією сім`єю якомога швидше виїхали на відпочинок до Криму, де у його власному житлі створені усі необхідні умови для проживання багатьох відпочиваючих. Стверджував, що в інтересах дітей, до повернення з відпочинку, тобто, під час відсутності у м. Києві, він відмовився від оренди житла, яку він повинен був здійснити у відповідності до наданих йому рекомендацій, таким чином заощадивши близько45 000,00 грн., які згодом були спрямовані на задоволення потреб його підопічних. Посилався на те, що не дивлячись на невелику площу, кожна дитина була забезпечена власним комп`ютером та всім необхідним. Проте, у зв`язку із ситуацією із залишенням ОСОБА_7 домівки, збори до поїздки були припинені, а речі, які було зібрано, були розібрані та розкладені хаотично по ліжках та столах, а тому, могло статися враження нібито у помешканні мало місця і Органом опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації було складено відповідний акт, який не відображає його думки та реального стану речей.

Вказував, що у даній ситуації йому було рекомендовано негайно знайти помешкання для оренди, в якому буде проживати він разом з підопічними, що він і зробив наступного дня, орендувавши житло площею 46 кв.м у новому будинку в АДРЕСА_2 , про що фахівцем із соціальної роботи при Святопетрівській сільській раді того ж дня, 20 липня 2018 року, був складений акт обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї та відправлений до Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної адміністрації Київської області.

Зазначав, що ОСОБА_7 , якому на час передачі під опіку відповідача було менше 13 років, неодноразово покидав домівки попередніх опікунів та має багатий досвід втеч та обмов, про що його було попереджено заздалегідь. В процесі проживання та спілкування з дитиною, якій ним була надана можливість вільно спілкуватися з рідними та друзями, ОСОБА_7 завжди їздив до дому зі своїм рідним середнім братом ОСОБА_8 , а під час останньої поїздки було помічено, що до ОСОБА_7 проявляє інтерес старший друг брата ОСОБА_9 - деякий ОСОБА_10 , якому на той час було 27 років.

Вказував, що після встановлення опіки дитина провела у відповідача лише 12 діб (з 06 липня 2018 року по 17 липня 2018 року) і почувала себе спокійно та врівноважено, на його численні запитання, чи все влаштовує, відповідав «так». У телефонних розмовах із родичами та друзями та у соціальних мережах висловлював велике задоволення із того, що опинився у сім`ї відповідача. З урахуванням викладеного не розумів, на яких підставах Орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації взяв за основу протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП, у якому не має навіть натяку на загрозу життю та здоров`ю підопічних відповідача.

Відповідні фахівці, які проводили опитування інших підопічних дітей після залишення ОСОБА_7 домівки, отримали від них лише позитивні відгуки про проживання та виховання у його сім`ї. Зазначав, що кримінальне провадження, про яке ідеться у позовній заяві, відкрито не щодо відповідача, а за фактом можливого вчинення злочину. На теперішній час, згідно довідки слідчого Солом`янського Управління поліції ГУ НП у м. Києва відповідач не має ніякого процесуального статусу, а тому кримінальне провадження, на яке спирається позивач є лише припущенням (т. 1 а.с. 30-35).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 02 березня 2021 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог Органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 про відібрання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 2 а.с. 31-32).

Рішенням Солом`янського районного м. Києва від 14 грудня 2022 року у задоволенні позову про відібрання дитини відмовлено (т. 2 а.с. 140-143).

Не погодившись із рішенням суду, 27 січня 2023 року голова органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Чечотка І. направила до суду апеляційну скаргу (т. 2 а.с. 156-162).

Апеляційну скаргу мотивував, що справу було розглянуто без повного та всебічного з`ясування дійсних обставин справи і належної правової оцінки зібраних доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилалась на обставини, які були викладені в позовній заяві.

Зазначала, що судом під час розгляду справи не надано належну професійну оцінку долученим у справі позивачем доказам, зокрема, професійному висновку практичного психолога ОСОБА_12 щодо перебігу психологічної роботи з малолітнім ОСОБА_7 , на базі «зеленої кімнати» сектору ювенальної превенції Солом`янського управління поліції від 24 липня 2018 року, інформації Служби у справах дітей Заводського району Миколаївської міської ради від 31 січня 2018 року, інформації Центру допомоги дітям «Місто щасливих дітей» від 06 серпня 2018 року, інформації Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 12 грудня 2019 року. Вважає, що зазначені докази беззаперечно доводять існування загрози фізичному та психологічному стану дитини при її подальшому перебуванні в сім`ї ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 156-162).

22 березня 2023 року до суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення (т. 2 а.с. 194-209).

Постановою Київського апеляційного суду від 26 липня 2023 року апеляційну скаргу органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації задоволено. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відібрання ОСОБА_4 у ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Відібрано від ОСОБА_1 його підопічного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн. (т. 3 а.с. 32-47).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 26 липня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 3 а.с. 198-206).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 січня 2024 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні(т. 2 а.с. 211).

У судовому засіданні представники органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації - Сичинська О.О., ОСОБА_13 , ОСОБА_14 підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити. Відповідач ОСОБА_1 його представник - адвокат Кравець Д.М. заперечували проти скарги і просили її відхилити, заявили про скасування судового рішення і закриття провадження у справі.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази.

Начальник служби у справах дітей та сім`ї Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області - Чекотун О., начальник служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради - Покітко А., кожен окремо, подали клопотання, у якому просили розглядати справу у відсутності представника (т. 3 а.с. 212-229, 235-250 т. 4 а.с. 2, 15-32, 47-50, 57-67, 88-97).

При цьому, суд апеляційної інстанції за клопотанням представника ОСОБА_1 - адвоката Кравця Д.М. оголошував перерву в судовому засіданні 14 березня 2024 року до 02 травня 2024 року, та 11 липня 2024 року за клопотанням ОСОБА_1 , ОСОБА_4 забезпечивши право сторони взяти участь у розгляді справи (т. 3 а.с. 230-234 т. 4 а.с. 3-9, 33-41, 78-81).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволеннюз наступних підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на первинному обліку служби у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області як дитина, позбавлена батьківського піклування, у зв`язку з тим, що одинока мати дитини ОСОБА_5 відповідно до рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 23 квітня 2008 року була позбавлена батьківських прав (т. 1 а. с. 11).

Рішенням виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області від 17 червня 2014 року № 153 ОСОБА_3 влаштований під опіку ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 10).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на первинному обліку служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради як дитина, позбавлена батьківського піклування,

у зв`язку з тим, що одинока мати дитини ОСОБА_6 позбавлена батьківських прав відповідно до рішення Заводського районного суду

м. Миколаєва від 05 квітня 2018 року (т. 1 а. с. 14).

Згідно з розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 27 червня 2018 року № 470 ОСОБА_4 був влаштований під опіку ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 13).

Відповідно до розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 06 липня 2018 року № 371 ОСОБА_1 був призначений опікуном над малолітнім ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 15 серпня 2018 року № 445 опіка над дитиною була припинена.

23 липня 2018 року на адресу служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов лист за підписом т.в.о. начальника Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, яким проінформовано службу у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про те, що 18 липня 2018 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП.

Крім цього, повідомлено, що 19 липня 2018 року за фактом можливого вчинення неправомірних дій з боку ОСОБА_1 відносно малолітнього

ОСОБА_7 слідчим Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві відкрито кримінальне провадження № 0008231 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 КК України (т. 1 а. с. 16).

24 липня 2018 року Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація прийняла розпорядження № 654 про відібрання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від опікуна (піклувальника) ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 17).

20 липня 2018 року фахівцем із соціальної роботи Святопетрівської сільської ради Євніцькою Н. В. складено акт обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 за адресою:

АДРЕСА_2 , відповідно до якого встановлено, що

в помешканні чисто, зроблено капітальний ремонт, взаємовідносини між членами сім`ї добрі та дружні (т. 1 а. с. 37).

01 жовтня 2018 року повторно фахівцем із соціальної роботи Святопетрівської сільської ради ОСОБА_15 складено акт обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 за адресою:

АДРЕСА_2 , відповідно до якого встановлено, що

в помешканні чисто, охайно, квартира з новим капітальним ремонтом, взаємовідносини між членами сім`ї добрі та дружні. Опікун оформив молодшу дитину ( ОСОБА_4 ) до Святопетрівської ЗОШ, де дитина навчається з 01 жовтня 2018 року. У помешканні діти мають місця для гри та відпочинку, також є необхідні речі для навчання дітей відповідно до їх віку (т. 1 а. с. 38).

Відповідно до характеристики від 03 грудня 2018 року № 131 за підписом класного керівника ОСОБА_16 та директора ОСОБА_17 Святопетрівської ЗОШ І-ІІІ ступенів, ОСОБА_4 в школі навчається з 01 жовтня 2018 року. За час навчання зарекомендував себе здібним учнем, навчальний матеріал засвоює в основному на достатньому рівні. В учня розвинена пам`ять, проте увага нестійка, до уроків готується систематично, швидко читає та показує математичні здібності, проте учню слід звернути увагу на українську мову, де при письмі допускається багато орфографічних помилок. Хлопчик позбавлений батьківського піклування, але прийомний батько піклується про ОСОБА_18 , регулярно відвідує школу, цікавиться його життям, створив сприятливі умови для навчання та виховання (т. 1 а. с. 40).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2020 року ОСОБА_1 усиновив ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2 а. с. 22, 23).

Постановою слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві Шевченка М. В. від 26 вересня 2020 року кримінальне провадження № 0008231 від 19 липня 2018 року закрито у зв`язку із відсутністю складу злочину (т. 2 а. с. 15).

Скасувавши постанову Київського апеляційного суду від 26 липня 2023 року у цій справ та спрямувавши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2023 року серед іншого зазначив, що пославшись на наявний в матеріалах справи висновок практичного психолога

ОСОБА_12 щодо перебігу психологічної роботи з малолітнім ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на базі «зеленої кімнати» сектору ювенальної превенції Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, відповідно до якого заявлені підозри щодо скоєння сексуального розбещення, психологічного, фізичного насильства ОСОБА_1 відповідають характеру усвідомлення цих подій ОСОБА_7 по відношенню до нього та підозри щодо інших дітей, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що подальше перебування ОСОБА_4 під опікою ОСОБА_1 є небезпечним для його здоров`я та морального виховання. Дійшовши до висновку про задоволення позовних вимог,суд апеляційної інстанції висновки про задоволення позову не мотивував та належними доказами не підтвердив, не визначився із оцінкою рівня безпеки дитини, а послався лише на висновок психолога, зроблений в рамках кримінального провадження, яке закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину.

Крім того, суд апеляційної інстанції не заслухав думку ОСОБА_4 , якому на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції виповнилося 14 років, не надав оцінки поданим до суду заявам, у яких неповнолітній заперечував проти його відібрання від ОСОБА_1 , а також не надав оцінки усім доводам та аргументам сторін.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Колегія суддів, на виконання висновків та вказівок Верховного Суду, перевірила доводи сторін та дійшла наступних висновків.

Конституція України забороняє втручання в особисте і сімейне життя фізичних осіб, крім випадків, передбачених нею (стаття 32), та проголошує, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини

від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 17 квітня 2018 року у справі «Лазоріва проти України» основною ціллю статті 8 Конвенції є захист особи від свавільного втручання державних органів. Додатково можуть існувати позитивні зобов`язання, притаманні ефективній «повазі» до сімейного та/або приватного життя. Проте межі між позитивними та негативними обов`язками держави за цим положенням не можна визначити з достатньою точністю. Застосовні принципи, тим не менш, є подібними. У обох контекстах слід дотримуватись справедливого балансу, який потрібно встановити між конкуруючими інтересами особи та суспільства у цілому, при цьому певне значення мають цілі другого пункту статті 8. У обох контекстах держава користується певною свободою розсуду.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України.

Опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, які зловживають спиртними напоями, наркотичними засобами, особи, які позбавлені батьківських прав, а також особи, інтереси якої суперечать інтересам дитини (стаття 244 СК України).

Статтею 249 СК України передбачено, що опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування.

Відповідно до статей 250, 251 СК України опіка, піклування над дитиною припиняється у випадках, встановлених ЦК України. Особа може бути звільнена від обов`язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених ЦК України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування.

Згідно зі статтею 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, також опікун малолітньої особи зобов`язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток.

Відповідно до частин першої-третьої статті 75 ЦК України суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Ця заява розглядається судом або органом опіки та піклування протягом одного місяця. Особа виконує повноваження опікуна або піклувальника до винесення рішення про звільнення її від повноважень опікуна або піклувальника чи до закінчення місячного строку від дня подання заяви, якщо вона не була розглянута протягом цього строку. Суд, якщо він призначив піклувальника, або орган опіки та піклування може звільнити піклувальника від його повноважень за заявою особи, над якою встановлено піклування. За заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов`язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров`я або закладу соціального захисту.

У пунктах 5.1-5.3 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України № 34/166/131/88 від 26 травня 1999 року, опікуни та піклувальники на їх прохання можуть бути звільнені від виконання своїх обов`язків, якщо орган опіки та піклування за місцем проживання підопічного визнає, що дане прохання викликане поважною причиною. Органи опіки та піклування за своєю ініціативою, за клопотанням підопічних, державних або громадських організацій, а також згідно з обґрунтованими заявами будь-яких осіб можуть звільнити опікуна або піклувальника від виконання покладених на нього обов`язків, якщо встановлять, що опікун чи піклувальник не відповідає своєму призначенню або належним чином не виконує своїх обов`язків. При зловживанні правами і залишенні підопічних дітей без догляду і піклування опікун або піклувальник притягується до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Відповідно до частин першої та другої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З таким позовом до суду має право звернутися прокурор.

Згідно із частиною п`ятою статті 170 СК України положення частин першої - третьої цієї статті застосовуються до відібрання дитини від інших осіб, з якими вона проживає.

Верховний Суд у постанові від 03 травня 2022 року у справі № 308/12188/18 вказав, що «основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток».

Відповідно до пункту 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - Порядок, у редакції чинній на час винесення розпорядження про відібрання дитини), якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють.

Для прийняття рішення про негайне відібрання дитини у батьків служба у справах дітей подає голові районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади відповідне клопотання. Після надходження клопотання голова чи інша уповноважена особа районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади протягом одного дня розглядає порушене питання та приймає відповідне рішення.

На підставі рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади служба у справах дітей разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, представниками закладу охорони здоров`я вживають заходів до відібрання дитини у батьків та тимчасово влаштовують її відповідно до пункту 31 цього Порядку.

Пунктом 51 Порядку передбачено, що у разі загрози для життя або здоров`я дитини районна, районна у м. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської чи районної у місті (в разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади може прийняти рішення про негайне відібрання дитини в опікуна, піклувальника.

На підставі пункту 51 Порядку Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація прийняла розпорядження від 24 липня 2018 року № 654 про відібрання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від опікуна (піклувальника) ОСОБА_1 .

Дослідивши докази у їх сукупності, суд першої інстанції установив, що ОСОБА_1 створив належні умови для життя та розвитку ОСОБА_4 , піклується про стан його здоров`я та розвиток. Доказів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 184 КУпАП матеріали справи не містять, а кримінальне провадження № 0008231 від 19 липня 2018 року закрито у зв`язку із відсутністю складу злочину.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифіковано Законом України № 69-V від 03 серпня 2006 року, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам та думці дитини згідно з її віком і зрілістю.

Закріплене вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Така думка не є абсолютною для суду у випадку, якщо вона не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією.

За повідомленням заступника начальника відділу захисту прав громадян та юридичних осіб України за кордоном УКЗ ДКС МЗС України від 14 липня 2023 року № 108-8376, з кінця 2022 року ОСОБА_4 навчається у Freie Waldorfshule Havelhohe, перебуває у Федеративній Республіці Німеччина, взято на консульський облік установи, успішно закінчив 7 та 8 класи (т. 3 а.с. 191).

З огляду на положення ч. 4 ст. 263, ч. 1 ст. 417 ЦПК України, та на виконання висновків Верховного Суду у постанові від 13 грудня 2023 року у цій справі, під час повторного апеляційного перегляду вказаної справи, суд апеляційної інстанції перевірив доводи сторін та забезпечив можливість заслухати думку ОСОБА_4 в присутності психолога в режимі відеоконференції. З цією метою по справі оголошувались перерви в судовому засіданні 14 березня 2024 року, 02 травня 2024 року і 11 липня 2024 року, у т.ч. за заявами ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про перенесення розгляду справи. 03 жовтня 2024 року суд апеляційної інстанції вдруге забезпечив явку психолога в судове засідання та заслухав пояснення відповідача ОСОБА_1 в режимі відеоконференції, який повідомив до суду, що ОСОБА_4 19 серпня 2024 року був зареєстрований як фізична особа - підприємець, а тому ОСОБА_4 не підопічний відповідача та зазначив, що 03 жовтня 2024 року у Федеративній Республіці Німеччини вихідний день і ОСОБА_4 зайнятий у власних справах (т. 3 а.с. 234 т. 4 а.с. 3-14, 39-44, 54-61, 68-83, 114-116).

30 вересня 2024 року представником відповідача - адвокатом Кравець Д.М. подана заява про скасування оскаржуваного рішення районного суду і закриття провадження у справі за відсутністю предмету спору з огляду на те, що 19 серпня 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 27 липня 2024 року досяг 16-річного віку та 19 серпня 2024 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, посилаючись на положення ст.ст. 76, 77, 250 ЦК України, правову позицію Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) у зв`язку набуттям ОСОБА_4 повної цивільної дієздатності зазначав про припинення опіки/піклування. На підтвердження зазначених обставин надав витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб. Фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 4 а.с. 98-103).

Від ОСОБА_4 надійшла заява про залишення позову без розгляду з посиланням на п. 7 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, зазначив, що не підтримує заявленого позову (т. 4 а.с. 104-110).

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження №61-3438сво21) зроблено висновок, що суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

При цьому, колегія суддів зауважила, що предметом спору у цій справі була заявлена вимога про відібрання від ОСОБА_1 його підопічних: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, станом на час розгляду справи районним судом і ухвалення оскаржуваного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року були відсутні обставини і підстави для висновку про відсутність предмету спору, з посиланням на які заявлені клопотання про закриття провадження у справі та (або) залишення позову без розгляду.

Відтак, на думку колегії суддів, відсутні підстави для висновку про відсутність предмету спору в контексті положень п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а тому, суд апеляційної інстанції при вирішенні цієї справи визнав неспроможними та відхилив відповідні клопотання і доводи заявників.

Посилання заявника на правову позицію Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) в якій суд розглядав спір про поділ майна подружжя, суд апеляційної інстанції визнав не релевантними та відхилив.

Разом із тим, як було встановлено під час судового розгляду, постановою слідчого Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві Шевченка М.В. від 26.09.2020 кримінальне провадження № 0008231 від 19 липня 2018 року було закрито у зв`язку із відсутністю складу злочину (т. 2 а.с. 15-16).

Крім того, суду не надано доказів того, що за результатами складеного відносно ОСОБА_1 18 липня 2018 року протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, останнього притягнуто до відповідної адміністративної відповідальності.

Колегія суддів апеляційного суду перевірила вказані обставини, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання, проте таких доказів не надано і до суду апеляційної інстанції (т. 3 а.с. 234).

За вказаних обставин, сам факт складання відносно відповідача ОСОБА_1 такого протоколу не може свідчити про вчинення останнім адміністративного проступку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач створив належні умови для життя та розвитку ОСОБА_4 , піклувався про стан його здоров`я та розвиток.

Цих висновків районного суду апелянтом не спростовано.

За приписами ст.81 ЦПК України саме позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Передбачених законодавством підстав або виключних обставин, які б визначали наявність підстав для задоволення позову, матеріали справи не містять.

Врахувавши вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав задоволення позову, оскільки позивачем не доведено заявлених вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 04 жовтня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова