ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7276/24 Справа № 202/8930/23 Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення понесених додаткових витрат (суддя першої інстанції Бєсєда Г.В.),

В С Т А Н О В И В:

17 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 про стягнення понесених додаткових витрат, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь раніше понесені додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 51457,11 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення понесених додаткових витрат задоволено частково

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 9 876 грн. 64 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави в сумі 1 073, 60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено

Із вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належного з`ясування обставин справи.

Скаргу мотивує тим, що натеперішній час, дитина має низку невиліковних захворювань, заключний діагноз цукровий діабет типу 1, важка форма, субоптимальний глікемічний контроль, супутні діагнози: порушення акомодації, ускладнення: цукровий діабет типу 1 з діабетичними проявами нефропатії, цукровий діабет типу 1 з уточненим діабетичними ускладненнями на рівні шкіри та підшкірної клітковини, гіпертрофічні ліпоми, цукровий діабет типу 1 з діабетичною кардіоміопатією, цукровий діабет типу 1 з діабетичною полінейропатією, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №2209а від 16.08.2022 року.

Щомісяця ОСОБА_1 витрачає на додаткові витрати у зв`язку із хворобою сина мінімум 3186 грн., тобто, кожний з батьків зобов`язаний щомісяця додатково витрачати на дитину грошові кошти у сумі 1593 грн. Замість того, відповідач за рішенням суду повинен сплачувати лише 644 грн. додаткових витрат щомісяця.

Наголошує на тому, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачем дійсно виконувалося рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2009 року та що відповідач сплачував щомісяця з серпня 2019 року по вересень 2023 року додаткові витрати сину.

Вказує на те, що батько дитини ОСОБА_3 не бере жодної участі у вихованні дитини, лише сплачує мінімальні аліменти, не цікавиться його життям, не проводить з ним час, не спілкується взагалі з дитиною, не несе додаткових витрат, необхідних для лікування сина.

ОСОБА_2 просила рішення Індустріального районного суду .м. Дніпропетровська від 06 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивачки раніше понесені додаткові витрати на утримання сина у розмірі 51457.11 грн.

Також представник позивачки зазначила, що вартість правничих послуг становить 7000 грн.

Від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він наголошує на тому, що позивачко на підтвердження додаткових витрат на лікування до заяви було додано копії фіскальних чеків, які не підтверджені лікарськими призначеннями.

Вказує, що позивачка отримує достатню кількість грошових коштів, щоб забезпечити дитини всім необхідним.

Також зазначив, що через невиліковну хворобу у нього відсутня можливість знайти офіційне працевлаштування.

ОСОБА_3 просив оскаржуване рішення залишити без змін та вказав, що на час подання відзиву він поніс 6500 грн . судових витрат.

Згідно п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянути справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексації аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 02.04.2008, виданим Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції м. Дніпропетровська.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2009 стягнуто щомісячно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпропетровськ, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , яка проживає АДРЕСА_3 , на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 557 гривень, починаючи з 01 червня 2009 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2009 стягнуто з ОСОБА_3 , 1983 р.н., уродженця м. Дніпропетровська, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , додаткові витрати на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , в сумі 644 грн. щомісячно.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.02.2009 змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2009 року, збільшивши їх розмір з 557 грн. до 2 000 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 30.08.2022 року та до досягнення дитиною повноліття.

Частково задовольняючі позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивачки 9876,64 грн. додаткових витрат на утримання дитини, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем за період з серпня 2019 року по травень 2023 року сплачено 28336 грн.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

До участі у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положення статті 185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку батьків брати участь в додаткових витратах на дитину стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті) (постанова Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19).

Верховний Суд зауважує, визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку (постанова Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 751/4312/16-ц (провадження № 61-9737св18).

Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини (постанови Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19), від 14 січня 2019 року у справі № 751/4312/16-ц (провадження № 61-9737св18).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, згідно квитанцій за період з серпня 2019 року по травень 2023 рік позивач понесла витрати на придбання лікарських засобів, аналізи, медичне обстеження та лікувальний масаж дитині - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на загальну суму 62 843, 29 грн.

Відповідно до довідки від 13.07.2021 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчався на двотижневих курсах з 01.07.2021 року по 13.07.2021 року вартість навчання у сумі 2 800 грн. сплачені повністю, а також на п`яти місячних курсах з 17.02.2021 року, та вартість навчання складає 3 800 грн., тобто загальна вартість підготовчих курсів склала 6 600 грн.

Згідно довідки від 18.08.2022, виданою мовною школою "Fluency Language Cеntre», ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідує мовну школу за напрямком англійська мова.

На підтвердження сплати за курси англійської мови Fluency Language Centre ФОП ОСОБА_5 та перерахування коштів у сумі 2 800 грн., 1 600 грн., 2 570 грн. надано копії квитанцій та довідка від 29.02.2024, видана ФОП ОСОБА_5 . Загальна вартість занять з англійської мови складає 6 982 грн.

Згідно відповіді товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Курорт Орлівщина» № 167 від 20.11.2023 між Департаментом соціальної політики Дніпровської міської ради та ТОВ «Санаторій «Курорт Орлівщина» було укладено договір №59 про відшкодування вартості путівок санаторно-курортним закладом шляхом безготівкового перерахування коштів за санаторно-курортне лікування осіб з інвалідністю супроводжуючими від 07.07.2022. Стороною представником дитини з інвалідністю у договорі була ОСОБА_1 . Згідно договору, предметом договору є відносини сторін щодо відшкодування вартості путівок закладу шляхом безготівкового перерахування коштів за санаторно-курортне лікування дітей з інвалідністю або осіб з інвалідністю із супроводжуючими та послуг без лікування супроводжуючої особи у закладі. Сума договору становила 21 630 грн. Строк дії договору до 31.12.2022. Зазначений договір сторонами був виконаний у повному обсязі та складено акт №11366 про відшкодування вартості путівок санаторно-курортним закладам шляхом безготівкового перерахування коштів за санаторно-курортне лікування осіб з інвалідністю із супроводжуючим від 05.08.2022 про підтвердження надання та отримання послуг, відсутність зауважень та претензій у сторін один до одного. Послуги надані на суму 21 630 грн. для ОСОБА_4 та супроводжуючої особи ОСОБА_1 у період з 11.07.22 по 31.07.22.

Факт отримання товариством з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Курорт Орлівщина» підтверджується платіжною інструкцією № 1362 від 19.08.2022, платник ДСП Дніпровської міської ради, отримувач ТОВ «Санаторій «Курорт Орлівщина», сума 21 630 грн.

Також місцевим судом було встановлено, що понесені додаткові витрати, що підтверджені належними доказами, у загальному розмірі складають 76 425, 29 грн.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції стягуючи з відповідача у рахунок відшкодування додаткових витрат на дитину у розмірі 9 876,64 грн., посилався на те, що відповідачем згідно рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2009 року за період з серпня 2019 року по травень 2023 року сплачено 28336 грн.,однак колегія суддів даний висновок вважає хибним та безпідставним, оскільки дане посилання суду першої інстанції не підтверджено жодними належними доказами, а тому апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення підлягає зміні, оскільки ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Докази, що відповідачем було сплачено суму у розмірі 28336 грн., матеріали справи не містять, а тому в даному випадку неможливо вважати дану суму сплаченою.

З матеріалів справи вбачається, що понесені додаткові витрати, що підтверджені належними доказами, у загальному розмірі складаються 76 425, 29 грн. ОСОБА_1 у позовній заяві просила стягнути з відповідача на її користь суму понесених додаткових у розмірі 51457,11 грн., позовні вимоги позивачка не збільшувала.

Врахувавши, що брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина, колегія суддів вважає, що на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, зокрема, копій квитанцій та з урахуванням конкретних обставин у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, однак дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 9876,64 грн.. додаткових витрат на утримання дитини, оскільки такий висновок суперечить встановленим обставинам у справі та нормі права, яка у даному випадку підлягає застосуванню у даних правовідносинах.

Колегія суддів вважає, що розмір додаткових витрат підлягає збільшенню до 25728,55 грн., (51457,11/2 = 25728,55 грн.) оскільки дана сума буде відповідати критеріям справедливості та понесених позивачкою витрат.

Посилання відповідача у відзиві, що через стан здоров`я він не може знайти роботу, колегія суддів не приймає, оскільки матеріалами справи встановлено, що з попереднього місця роботи ТОВ «Компаж», ОСОБА_3 , був звільнений за власним бажанням (т.1 а.с.192).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає необхідним збільшити розмір додаткових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки до 25728,55 грн.

Що стосується вимог скарги позивачки про стягнення правничої допомоги у розмірі 7000 грн.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Види адвокатської діяльності визначені у статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається у такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що 09 серпня 2022 року між АО «Аріадна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правничої допомоги № 146.

Інтереси позивачки у суді апеляційної інстанції згідно ордера серія АЕ №1293507 представляла адвокат Бесчасова Д.О.

Згідно додаткової угоди № 2 до Договору про надання правничої допомоги № 146 від 21.05.2024 року., загальна сума послуг за складання апеляційної скарги на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2024 року складає 7000 грн.

Представником позивачки до апеляційної скарги було долучено рахунок на оплату № 144 від 31.05.2024 року на суму 7000 грн.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Подібні висновки викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 10 листопада 2021 року у справі № 329/766/18.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання апеляційної скарги, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 3500 грн. витрат на професійну правничу допомогу, оскільки дана сума відповідає складності справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 141, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2024 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) додаткові витрати на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 25 728 грн. 55 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 644,16 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Ж.І. Максюта