ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 листопада 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 738/1720/24

Головуючий у першій інстанції - Волошина Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1519/24

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.

Позивач: Акціонерне товариство «Акцент-Банк»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Акціонерне товариство «Акцент-Банк»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 10 вересня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя Волошина Н.В.), ухвалене у м.Мена, повний текст рішення складено 16 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №б/н від 24 липня 2020 року у розмірі 39 910,14 грн станом на 21 липня 2024 року, яка складається з: 21 840 грн - заборгованість за кредитом; 18 069,56 грн - заборгованість за відсотками; 0,00 грн - заборгованість за штрафами. Свої вимоги мотивувало тим, що відповідач на підставі анкети-заяви отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_1 грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами своєчасно не надавав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у вказаному розмірі.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 10 вересня 2024 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 24 липня 2020 року у розмірі 18 338 грн 56 коп.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» 1391 грн 37 коп. судового збору; в іншій частині позовних вимог відмовлено; стягнуто з АТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 4324 грн судових витрат на правничу допомогу. Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено факту прийняття відповідачем запропонованих йому умов щодо розміру відсотків. Також суд не погодився із зарахуванням часткової оплати на погашення відсотків і відніс суму оплати 3502,02 грн як погашення заборгованості за тілом кредиту.

В апеляційній скарзі АТ «Акцент-Банк» просить скасувати вказане рішення суду в частині відмовлених позовних вимог і задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач в анкеті-заяві підтвердив факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг, погодився з ними та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них, викладеними на сайті банку. Банк зазначає, що ОСОБА_1 отримав кредитну картку і скористався кредитними коштами, відповідно повинен сплачувати процентну ставку. За доводами позивача, до матеріалів справи додано не тільки тарифи із сайту банку, а паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який підписано боржником і в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка та ін.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити. Відповідач вказує, що до позову додано роздруківку витягу з Умов та Правил надання банківських послуг Тарифи, яка не містить будь-яких позначок, які б вказували на ознайомлення позичальника саме з цими Умовами та Правилами, а також який саме з видів карткового рахунку був обраний та період, в який діяли саме такі тарифи. За доводами ОСОБА_1 , банк не зазначає, який вид картки було обрано і чим це підтверджується. Звертає увагу, що позивач змінив тип акціонерного товариства з 2018 року, в той час як надані до позовної заяви тарифи стосуються ПАТ «Акцент-Банк», а не АТ «Акцент-Банк». Крім того, ОСОБА_1 вказує, що підписаний ним паспорт споживчого кредиту не містить жодних відміток щодо обраного виду кредитування, а викладена в ньому інформація була актуальною лише до укладення кредитного договору - до 01 липня 2021 року. Вважає, що сам по собі факт користування кредитними коштами не породжує виникнення зобов`язання. Також відповідач зазначає, що позивач, заперечуючи проти перерахунку суми заборгованості, не надає жодних доказів на спростування розрахунку, взятого за основу судом першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині відмовлених позовних вимог (стягнення заборгованості за відсотками), в іншій частині воно судом апеляційної інстанції не перегядається.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає.

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору - ч.2 ст.1054 ЦК України.

Кредитний договір укладається у письмовій формі - ч.1 ст.1055 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За матеріалами справи встановлено, що 30 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку (а.с.8).

Дана анкета містить анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, також у ній зазначено, що вона разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Крім того, вказано, що Клієнт ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. Клієнт зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті А-Банку (а.с.8).

24 липня 2020 року ОСОБА_1 електронним підписом підписав Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а.с.9).

До матеріалів справи долучено витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» (а.с.16-23).

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 21 липня 2024 року загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором №б/н від 24 липня 2020 року становить 39 910,14 грн, з яких: 21 840,58 грн - загальний розмір заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 18 069,56 грн - загальний залишок заборгованості за процентами (а.с.6-7).

Згідно з довідкою позивача ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано картку № НОМЕР_2 строком дії до березня 2027 року (а.с.13).

Банком за період з 24 липня 2020 року по 21 липня 2024 року відповідачу встановлювалися такі ліміти: 24 липня 2020 року - 20 000 грн, 21 грудня 2020 року - 50 000 грн, 01 березня 2022 року - 23 725 грн, 29 серпня 2023 року - 21 840,58 грн, 23 лютого 2024 року - 21 900 грн (а.с.14).

Також банком було надано виписку по картці відповідача, з якої вбачається, що ОСОБА_1 користувався отриманою банківською карткою та частково погашав утворену заборгованість, що в свою чергу свідчить про отримання останнім кредитної картки з кредитним лімітом (а.с.10-12).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст. 634 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин».

Встановивши, що анкета-заява від 30 червня 2020 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей, підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Доводи апеляційної скарги про те, що в підписаному відповідачем Паспорті споживчого кредиту чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, не заслуговують на увагу, оскільки, як вірно встановлено судом першої інстанції, зазначений паспорт містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту і не містить інформації, які саме із запропонованих умов були прийняті позичальником та обрання ним конкретного типу кредитної картки.

Крім того, у своїй постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 зазначив, що потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Акцент Банк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання зобов`язання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Оскільки в анкеті-заяві від 30 червня 2020 року строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, то суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом та зарахував ці кошти на погашення тіла кредиту, зменшивши суму заборгованості за тілом кредиту за рахунок протиправно списаних банком відсотків з 21 840,58 грн до 18 338,56 грн.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, апеляційний суд приходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову в оскаржуваній частині та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив у тому числі стягнути на його користь з позивача витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.2, 8 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими доказами.

До відзиву на апеляційну скаргу відповідачем додано Договір №343 про надання правничої допомоги від 23 жовтня 2024 року, за умовами якого адвокат Пономаренко О.В. зобов`язується надати ОСОБА_1 правничу допомогу щодо представництва інтересів останнього у справі щодо стягнення заборгованості на стадії апеляційного розгляду (справа №738/1720/24). Пунктом 3.3. договору встановлено, що розмір гонорару не залежить від досягнення або недосягнення адвокатом позитивного результату та складає 5 000 грн.

Відповідно до акту виконаних робіт від 25 жовтня 2024 року об`єм виконаних робіт: вивчення та аналіз апеляційної скарги - 1 год., узгодження правової позиції - 1 год., написання та подання відзиву на апеляційну скаргу у справі №738/1720/24 - 2 год.

Згідно з копією квитанції до прибуткового касового ордера №343 від 23 жовтня 2024 року ОСОБА_1 сплатив за договором про надання правничої допомоги 5 000 грн.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги АТ «Акцент-Банк» відмовлено, з банку на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, понесені останнім в суді апеляційної інстанції, в розмірі 5 000 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення, а рішення Менського районного суду Чернігівської області від 10 вересня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (місцезнаходження: 49074, м.Дніпро, вул.Батумська, 11, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, в розмірі 5 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: