УХВАЛА

20 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 522/21883/16-ц

провадження № 61-3193ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 1 червня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , державний нотаріус Першої одеської державної нотаріальної контори Садова Тетяна Вікторівна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Богун Ірина Андріївна, про визнання заповіту недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності, визнання права на спадкування, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

6 жовтня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду

м. Одеси від 1 червня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 20 квітня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2023 року касаційну скаргу залишено

без руху та надано заявнику десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.

ОСОБА_1 необхідно було подати до Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги із зазначенням підстав касаційного оскарження з урахуванням частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) України, а також копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Крім того, заявнику необхідно було обґрунтувати розмір судового збору щодо вимоги майнового характеру та сплатити суму судового збору як за вимогами майнового, так і немайнового характеру, надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документ, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2023 року ОСОБА_1 продовжено строк для усунення недоліків касаційної скарги, встановлений ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернено заявнику.

29 лютого 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку повторно подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду

м. Одеси від 1 червня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 20 квітня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано заявнику десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.

На виконання ухвали від 19 березня 2024 року ОСОБА_1 необхідно було надати суду довідку про дату отримання судового рішення апеляційного суду або інші належні докази в оригіналах чи належним чином завірені їх копії, на підтвердження недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 ЦПК України, щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень, або навести інші підстави поновлення строку на касаційне оскарження з наданням відповідних доказів.

Також заявнику необхідно було надати суду касаційної інстанції докази на підтвердження вартості спірного майна (квартири та нежитлового приміщення), визначити ціну позову, а також сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у встановлених порядку і розмірі.

Заявнику роз`яснено, що у разі невиконання у встановлений судом строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною і підлягатиме поверненню заявнику.

Касаційний суд надіслав копію ухвали Верховного Суду

від 19 березня 2024 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу, зазначену ОСОБА_1 у касаційній скарзі.

12 червня 2024 року поштове відправлення з ухвалою суду повернено на адресу Верховного Суду з відміткою про його незатребуваність.

27 вересня 2024 року касаційний суд повторно надіслав копію ухвали Верховного Суду від 19 березня 2024 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу, зазначену ОСОБА_1

у касаційній скарзі.

7 серпня 2024 року поштове відправлення з ухвалою суду вдруге повернено

на адресу Верховного Суду із відміткою про його незатребуваність.

Верховний Суд зауважує, що ОСОБА_1 не повідомляла суд касаційної інстанції про зміну свого місця проживання чи перебування, водночас, направлена за вказаною заявником у касаційній скарзі адресою кореспонденція поверталася без вручення. Крім того, суд касаційної інстанції надсилав ОСОБА_1 копію ухвали про залишення касаційної скарги без руху на інші адреси, які були відомі суду, але відповідні поштові відправлення також поверталися до Верховного Суду з відміткою поштового відділення «адресат не проживає за вказаною адресою».

Частиною першою статті 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 27 червня 2017 року

у справі «Лазаренко та інші проти України» (заява № 70329/12 та 5 інших заяв) зазначав, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її чи його

у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі із апеляційною скаргою, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть впевненість сторін

у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свої думки щодо кожного документа в матеріалах справи.

Статтю 6 Конвенції не можна тлумачити як таку, що встановлює певну форму обслуговування судової кореспонденції. Від національних органів влади також

не вимагається забезпечення бездоганного функціонування поштової системи. Однак загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу. Невручення стороні належним чином судових документів може позбавити його або її можливості захищати себе

у провадженні.

У справі «Гарячий проти України» (заява № 43925/18) ЄСПЛ вказав, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про порушення його прав, передбачених пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

ЄСПЛ вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана

з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

ОСОБА_1 надавався достатній строк для усунення недоліків касаційної скарги, проте вона не виявила належної обачності в захисті своїх прав, не цікавилася результатами розгляду касаційної скарги та не зверталася із заявою про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги, і, як наслідок, станом на 9 серпня 2024 року вимоги ухвали Верховного Суду від 19 березня 2024 року

не виконала, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження, тому касаційну скаргу ОСОБА_1 необхідно визнати неподаною та повернути заявнику.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 1 червня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , державний нотаріус Першої одеської державної нотаріальної контори Садова Тетяна Вікторівна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Богун Ірина Андріївна, про визнання заповіту недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання договору

купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності, визнання права на спадкування, визнання права власності вважати неподаною та повернути заявнику.

Заявнику надіслати копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами, іншим учасникам справи надіслати копію ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко