УХВАЛА

21 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 537/5927/21

провадження № 61-13202ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого

діє ОСОБА_2 , на рішення Автозаводського районного суду

м. Кременчука Полтавської області від 29 березня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, - Департамент «Центр надання адміністративних послуг» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про припинення права власності на частку у спільному майні, стягнення грошової компенсації та визнання права власності

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_3 , третья особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову - Департамент «Центр надання адміністративних послуг» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, у якому просив:

- припинити право власності ОСОБА_3 на 1/6 частину квартири

АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію

за належну відповідачу 1/6 частину вказаної квартири у розмірі 69 475,00 грн шляхом перерахування відповідачу коштів, внесених позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА у Полтавській області;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири

АДРЕСА_1 ;

У січні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

у якому просив визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області

від 29 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року, відмовлено ОСОБА_1

у задоволенні позову. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловим приміщенням.

30 вересня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , через підсистему «Електронний суд», звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 березня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 11 вересня 2024 року в цій справі, в якій представник заявника, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області

від 29 березня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 11 вересня 2024 року і ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову

у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Верховним Судом враховано, що рішенням Конституційного Суду України

від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права

на судовий захист у малозначних спорах: визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України; визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) пункти 1, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Відповідно до положень пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу

їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування;

3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Положення пункту 9 частини першої статті 176 ЦПК України передбачають,

що у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, -дійсною вартістю нерухомого майна,

а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про припинення права спільної часткової власності на нерухоме майно, визнання права власності на 1/6 частину спірного майна, загальна вартість якої становить 416 850,00 грн, та визначення порядку користування спірною квартирою.

Ураховуючи наведене, справа є незначної складності та з ціною позову,

яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн), та не належить

до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті

19 та пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Ураховуючи предмет позову, складність правових питань, вирішених судами

під час розгляду цієї справи, судові рішення, ухвалені у ній, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційній скарзі заявника відсутні посилання на зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки, як і на докази на їх підтвердження.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України

є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права

на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Правом на апеляційне оскарження ОСОБА_1 скористався.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод),

та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини,

яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після

їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення

у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року)

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу

на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області

від 29 березня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 11 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, - Департамент «Центр надання адміністративних послуг» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області,

про припинення права власності на частку у спільному майні, стягнення грошової компенсації та визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловим приміщенням, відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська