Єдиний унікальний номер судової справи: 487/6446/23
Провадження № 22-ц/812/815/24 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

10 червня 2024 року м. Миколаїв справа № 487/6446/23

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засіданні Травкіною В.Р.,

за участі: відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2024 року, ухвалене у складі головуючого судді Афоніної С.М., того ж дня, в приміщенні суду в м. Миколаєві, за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

28 липня 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк або АТ КБ «Приватбанк») подало до суду вищезазначений позов до ОСОБА_1 , який обґрунтовувало наступним.

Відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 25 листопада 2008 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшився до 36000 грн.

Банк зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також, при укладанні Договору відповідач дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 11 червня 2023 року має заборгованість в розмірі 43 528,59 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в у розмірі 35 590,83 та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 7 937,76 грн.

Оскільки відповідач не виконує належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач просив стягнути з нього зазначену заборгованість та судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2024 року позов Банку задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 25 листопада 2008 року у розмірі 35 590,83 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 219,67 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь банку нарахованих відсотків задоволенню не підлягають, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 25 листопада 2008 року, вказавши, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

В той же час, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, суд вважав, що позовна заява підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь банку суми простроченого тіла кредиту.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у цій частині. В іншій частині рішення залишити без змін.

Зазначав, що судом не враховано, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, сторонами була узгоджена базова процентна ставка - 3% на місяць (36% річних), а тому висновок суду про безпідставність позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом є помилковим. Крім того, відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій також передбачена базова відсоткова ставка за користування кредитом 3% в місяць.

Крім того, вказував, що боржник користувався кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості та свідчить про його ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг і погодження з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.

До того ж, зазначав, що суд помилково послався на правову позицію Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року №342/180/17-ц, оскільки в цій справі висловлено правову позицію про застосування положень статей 633, 634 ЦК України щодо договору приєднання у разі відсутності узгодження умов договору, які встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах. Тоді як в даній справі, підписавши анкету заяву, позичальник ознайомився та погодився з викладеними в них основними умовами договору, в тому числі і щодо процентів за користування кредитом.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Ст.ст. 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 25 листопада 2008 року між Банком та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника (а.с. 26). В зазначеній анкеті-заяві сторони погодили, що базова процентна ставка по кредиту буде складати 3% на місяць на залишок заборгованості.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність домовленості сторін про процентну ставку є помилковим.

25 листопада 2008 року ОСОБА_1 Банком було встановлено кредитний ліміт в сумі 250 грн, який неодноразово збільшувався, в останнє 29 грудня 2021 року, до 36 000 грн (а.с. 24).

Протягом дії договору згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» позичальником було отримано шість кредитних карток: № НОМЕР_1 строком дії до травня 2009 року, № НОМЕР_2 строком дії до січня 2010 року, № НОМЕР_3 строком дії до жовтня 2013 року, № НОМЕР_4 строком дії до серпня 2016 року, № НОМЕР_5 строком дії до січня 2020 року, № НОМЕР_6 строком дії до вересня 2022 року (а.с. 25).

З моменту отримання карти відповідач користувався кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості.

Визначаючи розмір заборгованості за процентами, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, Банком було нараховано відсотки у розмірі 36% річних, починаючи з 21 червня 2009 року до 31 грудня 2012 року. В подальшому Банком нараховувались відсотки за користування кредитом у розмірі 30%, 34,8% та 43,2 % річних. Згідно розрахунку Банку заборгованість за простроченими відсотками складає 7937 грн 76 коп. (а.с. 4-23).

При цьому відомостей щодо узгодження збільшення процентної ставки Банком з позичальником матеріали справи не містять.

Виходячи з викладених обставин справи та вимог законодавства, колегія суддів вважає, що позивач мав право на нарахування відповідачу процентів, виходячи з узгодженої процентної ставки 36 % річних.

Як вбачається з письмових пояснень представника АТ КБ «ПриватБанк» Шевченка А.О. та розрахунку заборгованості, який наданий позивачем суду апеляційної інстанції, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом станом на 11 червня 2023 року становить 23 698 грн 83 коп., виходячи із фіксованої ставки 3% на місяць (36% на рік).

З огляду на викладене та враховуючи те, що при пред`явлені позову банк просив стягнути заборгованість з відповідача за процентами в загальному розмірі 7 937 грн 76 коп., то колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по процентам в межах позовних вимог у розмірі 7 937 грн 76 коп., яка виникла станом на 11 червня 2023 року, що відповідає 3% на місяць (36% на рік), узгоджених сторонами.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту Банком не оскаржувалося, тому судом апеляційної інстанції не перевірялось.

Отже, оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на надані позивачем докази, не дав оцінку заяві анкеті, яку було підписано позичальником у день укладення кредитного договору, а тому неправильно визначив обсяг обов`язків ОСОБА_1 за договором, то, судове рішення в частині відмови у стягненні процентів з відповідача ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому є усі підстави для його скасування в цій частині у відповідності до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про стягнення з позичальника на користь банку заборгованості за процентами в розмірі 7 937 грн 76 коп., яка утворилась станом на 11 червня 2023 року.

Відповідно до частин 1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За такого, судове рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору слід змінити, збільшивши його розмір з 2219 грн 67 коп. до 2684 грн.

Також з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 4026 грн судового збору, сплачено за подання апеляційної скарги на заочне рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитними коштами - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, буд. №1Д), заборгованість по процентам в розмірі 7 937 (сім тисяч дев`ятсот тридцять сім) грн 76 коп., яка утворилась станом на 11 червня 2023 року за кредитним договором б/н від 25 листопада 2008 року.

Рішення суду в частині визначення розміру судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції змінити.

Збільшити стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, буд. №1Д), розмір судового збору з 2 219 (дві тисячі дев`ятнадцять) грн 67 коп. до 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, буд. №1Д) 4026 (чотири тисячі двадцять шість) грн судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст судового рішення складено 10 червня 2024 року.