Провадження № 2/521/6073/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси

в складі: головуючого судді Ганошенка С.А.,

за участі секретаря судового засідання Довгань Ж.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з ОСОБА_1 за Договором кредитної лінії №00-7600230 від 17.04.2023 у розмірі 20375,00 грн., яка складається з 5250,00 грн. заборгованості за тілом та 15125,00 грн. заборгованості за відсотками, витрати на професійну правничу у розмірі 6000 грн. та судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Позов обґрунтований наступним чином, 17.04.2023 року між ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" та ОСОБА_1 укладено Договір кредитної лінії № 00-7600230 (надалі - Договір, Кредитний договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Первісного Кредитора - https://kachay.com.ua/ та ознайомився з актуальною редакцією Правил надання грошових коштів у позику. Після цього добровільно без примусу чи тиску Відповідач заявив про бажання отримання коштів, зареєструвався на Сайті, під час чого пройшов процедуру ідентифікації/верифікації, керуючись підказками Сайту Кредитодавця, тобто вказав свої особисті персональні ідентифікаційні дані.

ТОВ «Качай гроші», перед прийняттям рішення щодо видачі кредитних коштів та укладання Договору, перевірило не лише особисті дані Відповідача з метою ідентифікації, а і платіжну картку, а саме приналежність платіжної картки Позичальнику. Згідно з Правилами, до укладення договору про споживчий кредит, Позичальнику для ознайомлення в Особистий кабінет надається Паспорт споживчого кредиту. Позичальник ознайомлюється із запропонованими в паспорті споживчого кредиту умовами кредитування та у разі згоди із ними, підписує його шляхом накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Електронний підпис одноразовий ідентифікатор 8946F відправлено 17.04.2023 о 15:15:36 на номер телефону Відповідача та введено ним 17.04.2023 о 15:16:09, зокрема дана інформація підтверджується Розділом 8 Кредитного договору та довідкою про ідентифікацію Боржника.

Договір про надання кредиту підписаний Відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а отже належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину.

Таким чином, у вказаному Кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Кредитний договір є двостороннім, оскільки породжує обов`язок кредитодавця надати кредит та обов`язок позичальника його повернути, та сплатити проценти за користування ним.

За надання Кредиту, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю комісію у розмірі 250,00 грн. Позичальник доручає Кредитодавцю утримати розмір зазначеної комісії із суми Кредиту, що підлягає перерахуванню Позичальнику згідно Договору.

Позичальнику перераховується сума Кредиту 5000,00 грн., за вирахуванням суми комісії, сплаченої за надання Кредит.

Отже, відразу після вчинених дій Відповідача,17.04.2023 ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" ініціювало переказ коштів згідно договору № 00-7600230 від 17.04.2023 безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ "ФК "САН-РАЙЗ ФІНАНС" на платіжну картку № 5375-41ХХ-ХХХХ-9944, що в свою чергу, свідчить доказом того, що Відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ».

Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується Повідомленням від 10.11.2023 року з відміткою ТОВ "ФК "САН-РАЙЗ ФІНАНС" та додатком до нього.

Всупереч умов Договору № 00-7600230 від 17.04.2023 року Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, що створило заборгованість у розмірі 20375,00 грн., яка складається з наступного:

-5250,00 грн. - заборгованість по кредиту;

-15125,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.

Дана сума підтверджується випискою з особового рахунку на період 30.10.2023 - 05.08.2024.

Відповідно до п 1.3 Кредитного договору Строк дії Кредитної лінії: 120 (сто двадцять) днів. Позичальник зобов`язаний повернути Кредит Кредитодавцю «15» серпня 2023 р. або достроково. Згідно з п.1.3.1 Позичальник зобов`язаний оплатити проценти в рекомендовану дату оплати 07 травня 2023 протягом дії Кредитної лінії, Позичальник зобов`язаний сплачувати проценти на кожний 20 день після рекомендованої дати погашення процентів за фактичне користування грошовими коштам.

Відповідно до п.1.4.1 Договору знижена процентна ставка становить 2,50% від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, надається Позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше рекомендованої дати оплати визначеної п.1.3.1 даного Договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно в межах строку надання Кредиту, зазначеного в п. 1.3 цього Договору, але не більше перших 20 днів користування Кредитом, тобто з 1 по 20 день включно.

30.10.2023 ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" та Позивач уклали Договір факторингу № 30102023 відповідно до умов якого Позивачу було відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. За цим договором Фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнт.

Відповідно до Договору факторингу №30102023 від 30.10.2023 датою відступлення права вимоги є день, в який сторони склали і підписали Акт приймання-передачі згідно з Додатком №3, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимог.

Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу№ 30102023 від 30.10.2023 від ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" до Позивача перейшло прав вимоги до Відповідача на загальну суму 20375,00 грн.

ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС" не здійснювало нарахувань за кредитним договором. Розрахунок заборгованості, підготовлений ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" за Договором №00- 7600230 від 17.04.2023 на момент його відступлення.

В ході передачі прав вимоги за факторинговим договором, право вимоги за Договором №00-7600230 від 17.04.2023 перейшло до Позивача, що свідчить про факт отримання права грошової вимоги до Відповідача в розмірі 20375,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 03.09.2024 року відкрито провадження по справі в спрощеному позовному порядку з викликом сторін.

02.09.2024 року від відповідача надійшло клопотання, в якому відповідач просить зупинити нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій за Договором №00-7600230 від 17.04.2023, а в позові відмовити (а.с.11-37).

12.09.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній визнав лише тіло кредиту за Договором №00-7600230 від 17.04.2023, тобто розмір 5250,00 грн.( заборгованість по кредиту) (а.с.40-67).

16.10.2024 року від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог у розмірі 5250,00 грн., а також у зв`язку із частковим визнанням позовних вимог, просив стягнути з нього 50% судового збору (а.с.73).

28.10.2024 року через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якому позивач зазначає, що позивач у своїй позовній заяві ніде не просив, не писав про те, що він вважає Кредитний договір неукладеним або недійсним. Не може бути надано Позивачем переконливих та істотних доводів про те, що кредитний договір є недійсним, оскільки Позивач його таким не вважає. Кредитний договір № 00-7600230 від 17.04.2023 нечинним не визнавався. Таким чином, твердження Відповідача є голослівним, неправдивим. З посиланням на текст відповіді на відзив, позивач звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не правильно сформував ознайомлення Відповідача з умовами кредитного договору. У відзиві вказано таким чином: «Відповідач не обмежував Позивача у часі для ознайомлення останнього з умовами кредитного договору і Позивач мав час та всі можливості ознайомитися із зазначеною інформацією». Отже, зрозуміти зміст даного речення неможливо. Також в тексті є двічі посилання на те, що Позивач мала можливість продовжувати користуватися коштами за пільговою ставкою, для чого нею мало бути вчинено пролонгацію кредитного договору, згідно з його умовами. Позивач кілька разів користувалася цією можливість, а після чого перестала сплачувати кредит взагалі. У зв`язку з вищезазначеним, робимо висновок, що не про Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансову компанію «Ейс» йдеться у вищевказаних реченнях. Тобто, дане твердження не стосується розгляду даної справи. Якщо таке твердження стосувалося б дійсно нашої справи, то виходить, що Відповідач визнав чинним кредитний договір, кілька разів користувалася можливістю пролонгації, а потім все ж таки перестала сплачувати кредит. Дане твердження є абсурдним, нелогічним, оскільки не Позивач брав кредит, а Відповідач, таким чином переплутано місцями сторони.

Щодо витрат на правничу допомогу. Сторони уклали акт прийому-передачі наданих послуг до Договору надання правничої допомоги №17/06/24-01 від 17.06.2024 (Додаток долучено до матеріалів справи). Вартість послуг, що надані відповідно до акту прийому-передачі наданих послу відповідають попередньому розрахунку, що входить до суми судових витрат. Витрати на професійну правничу складаються:

-усна консультація: 1 год. 500,00 грн.;

-вивчення матеріалів справи: 1 год.- 500,00 грн.;

-складання адвокатського запиту: 1 год.- 500,00 грн.;

-складання клопотання про витребування доказів:1 год.- 500,00 грн.;

-складання позовної заяви: 2 год.- 4 000,00 грн.

Таким чином витрати на професійну правничу допомогу становлять: 6 000,00 грн.

Отже позивач у відповіді на відзиві просив задовольнити позов та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС" заборгованість за кредитним договором №00- 7600230 від 17.04.2023 у розмірі 20375,00 грн., яка складається з 5250,00 грн. заборгованості за тілом та 15125,00 грн. заборгованості за відсотками (а.с.77-85)

В судові засідання 26.09.2024, 16.10.2024 та 07.11.2024 року сторони не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач в позові просив провести слухання справи без представника, позовні вимоги підтримав.

Відповідач просив справу розглядати за його відсутності, вимоги визнав часткового, а саме тіло кредиту у розмірі 5250,00 грн та 50% від сплаченого судового збору (2422,40/2=1211,20 грн.)

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 07.11.2024 року.

Дослідивши подані позивачем документи і матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини.

Із матеріалів справи судом встановлено, що 17.04.2023 року між ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" та ОСОБА_1 укладено Договір кредитної лінії№00-7600230 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Первісного Кредитора - https://kachay.com.ua/ та ознайомився з актуальною редакцією Правил надання грошових коштів у позику. Після цього добровільно без примусу чи тиску Відповідач заявив про бажання отримання коштів, зареєструвався на Сайті, під час чого пройшов процедуру ідентифікації/верифікації, керуючись підказками Сайту Кредитодавця, тобто вказав свої особисті персональні ідентифікаційні дані. (а.с.27-29).

Відповідно до п 1.3 Кредитного договору Строк дії Кредитної лінії: 120 (сто двадцять) днів. Позичальник зобов`язаний повернути Кредит Кредитодавцю «15» серпня 2023 р. або достроково. Згідно з п.1.3.1 Позичальник зобов`язаний оплатити проценти в рекомендовану дату оплати 07 травня 2023 протягом дії Кредитної лінії, Позичальник зобов`язаний сплачувати проценти на кожний 20 день після рекомендованої дати погашення процентів за фактичне користування грошовими коштам.

Відповідно до п.1.4.1 Договору знижена процентна ставка становить 2,50% від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, надається Позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше рекомендованої дати оплати визначеної п.1.3.1 даного Договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно в межах строку надання Кредиту, зазначеного в п. 1.3 цього Договору, але не більше перших 20 днів користування Кредитом, тобто з 1 по 20 день включно.

30.10.2023 року ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" та Позивач уклали Договір факторингу № 30102023 відповідно до умов якого Позивачу було відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. За цим договором Фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнт.

Відповідно до Договору факторингу № 30102023 від 30.10.2023 датою відступлення права вимоги є день, в який сторони склали і підписали Акт приймання-передачі згідно з Додатком №3, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимог (а.с.86-90).

Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу№ 30102023 від 30.10.2023 від ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" до Позивача перейшло прав вимоги до Відповідача на загальну суму 20375,00 грн.(а.с.91).

Згідно наданого розрахунку заборгованості, який підготовлений ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" за Договором №00- 7600230 від 17.04.2023 на момент його відступлення, сума заборгованості складає 20375,00 грн. (а.с.92):

-5250,00 грн. - заборгованість по кредиту;

-15125,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі № 234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача.

Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд приймає до уваги те, що вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до своїх рахунків, і він мав можливість представити суду виписку з своїх рахунків на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, однак доказів на спростування заявлених позовних вимог в частині укладення договору та отримання кредитних коштів, суду не надав.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд при вирішенні справи користується правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 2024494/16-ц та від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правом на нарахування компенсаційних втрат, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, позивач не скористався.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.

Згідно кредитного договору № 00-7600230 від 17.04.2023 кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 5250,00 грн. надано на строк 120 днів від дати отримання першого траншу, доказів того, що позичальник виконав умови Кредитного договору та продовжив строк кредитування матеріали справи не містять.

Відповідно до п 1.3 Кредитного договору Строк дії Кредитної лінії: 120 (сто двадцять) днів. Позичальник зобов`язаний повернути Кредит Кредитодавцю «15» серпня 2023 р. або достроково. Згідно з п.1.3.1 Позичальник зобов`язаний оплатити проценти в рекомендовану дату оплати 07 травня 2023 протягом дії Кредитної лінії, Позичальник зобов`язаний сплачувати проценти на кожний 20 день після рекомендованої дати погашення процентів за фактичне користування грошовими коштам.

Відповідно до п.1.4.1 Договору знижена процентна ставка становить 2,50% від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, надається Позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше рекомендованої дати оплати визначеної п.1.3.1 даного Договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно в межах строку надання Кредиту, зазначеного в п. 1.3 цього Договору, але не більше перших 20 днів користування Кредитом, тобто з 1 по 20 день включно.

Згідно розрахунку заборгованості, здійсненого первісним кредитором суд встановив, що відповідач не сплачував платежі з 17.04.2023 по 30.10.2023 (а.с.92).

На підставі наданих позивачем доказів суд встановив, що строк кредитування за вказаним кредитним договором становить 120 днів (п. 1.3 Кредитного договору). Позичальник зобов`язаний повернути Кредит Кредитодавцю «15» серпня 2023 р. або достроково.

Однак доказів, що строк було продовжено позивачем не надано, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості нарахування відсотків здійснювалось з 17.04.2023 по 30.10.2023 року, тобто більше 5 місяців, що суперечить п.1.3 Кредитного Договору.

Таким чином нарахування відсотків на період понад строку кредитування є незаконним.

Таким чином, за умовами кредитного договору сторони погодили строк його дії до 15.08.2023 тому саме із зазначеної дати, кредитодавець не мав права нараховувати проценти за користування кредитом.

Тобто, право кредитодавця нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору, а тому, починаючи із зазначеної дати, нарахування процентів за користування кредитом не відповідає вимогам закону.

Суд не бере до уваги нарахування процентів, як на підставу нарахування процентів після настання терміну (дати) повернення кредиту, оскільки вказані умови договору суперечать положенням чинного законодавства та зазначеним висновкам Верховного Суду.

Крім того, посилання позивача у позові на те, що такий розмір заборгованості по сплаті процентів був переданий від первісного кредитора саме по собі не свідчить про обґрунтованість нарахування таких процентів.

Виходячи з викладеного вище, недоведеності приведених у позові обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом нарахованих за межами строку кредитування.

Отже, надавши оцінку доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

При зверненні до суду позивач сплачено 2422,40 грн. судового збору за подання позову.

Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. до матеріалів справи надано копію договору про надання правничої (правової) допомоги № 17/06/24-01 від 17.06.2024, укладений між адвокатом АБ «Тараненко та партнери» та ТОВ «Фінасова компанія «ЕЙС» (а.с.93-95), протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги № 17/06/24-01 від 17.06.2024, згідно з яким погоджено вартість послуг ( а.с. 96), акт прийому-передачі наданих послуг від 05.08.2024 (а.с. 97).

Згідно додаткової постанови Верховного суду від 23 грудня 2021 року в справі № 923/560/17 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу). Близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 зі справи N 922/445/19.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про не доведеність позивачем понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції у розмірі 6000,00 грн.

Пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя N R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

ВС зауважив, що у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв. Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Принцип змагальності сторін має свої втілення, зокрема, у наведених положеннях ч. 5 ст. 141 ЦПК України, виходячи з яких зменшення внаслідок неспівмірності суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Відповідач подав заперечення щодо витрат на правничу допомогу, визнав позов часткового, лише тіло кредиту, також просив стягнути судовий збір 50 % у розмірі 1211,20 грн.

Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд зауважує, що відповідачем визнані позовні вимоги, в зв`язку з чим, останній заявив клопотання, в якому просить задовольнити позовні вимоги та в зв`язку з цим стягнути 50 відсотків від суми судового збору .

На підставі ч.1 ст.142 ЦПК україни при розподілі витрат у разі визнання позову, відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору за подання до суду позовної заяви з урахуванням 50 відсотків, що загалом становить 1211,20 грн.

Між тим, на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, а також у відповідності до договору про надання правової допомоги від 16.11.2021 року, стороною позивача до суду не було надано підтвердження сплати визначного сторонами гонорару за правову допомогу у розмірі 6000 грн., що позбавляє суд можливості визначити реальність та розумність вказаних адвокатських послуг, а також необхідність, пропорційність та співмірність витрат на правову допомогу до складності справи. Тому суд приходить до висновку, що сторона позивача не довела свої вимоги в частині стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн., а тому, враховуючи клопотання відповідача про зменшення позовних вимог та їх співмірність обсягу заборгованості, суд вважає за необхідне зменшити суму витрат на правову допомогу і визначити її в обсязі 1000 (одна тисяча) грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 76-89, 141, 258, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (, адреса: м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005) заборгованість за кредитним договором №00-7600230 від 17.04.2023 у розмірі 5250,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (, адреса: м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005) судові витрати у справі за сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (, адреса: м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005) судові витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом вказаного строку.

Повний текст рішення складено 07.11.2024 року.

Суддя Сергій ГАНОШЕНКО