ПОСТАНОВА

Іменем України

07 жовтня 2024 року м. Кропивницький

справа № 384/137/24

провадження № 22-ц/4809/1042/24

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2024 року (суддя Галицький В.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування,-

встановив:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 20.08.2018 сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «ГАЗ-2217», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , рухаючись по автодорозі Благощевське-Миколаїв на території Голованівського району Кіровоградської області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 .. Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент ДТП 20.08.2018 року була застрахована у AT «СГ «ТАС» (приватне) згідно Полісу №АК5209224.

Вказала, що 21.08.2019 на адресу AT «СГ «ТАС» (приватне) було надіслано заяву про виплату їй страхового відшкодування за шкоду, заподіяну в результаті ДТП, а саме: витрати на поховання у розмірі 4775,00 грн. 07.11.2019 року AT «СГ «ТАС» (приватне) за результатом розгляду вказаної заяви їй було проведено виплату страхового відшкодування у розмірі 4775,00 грн. 25.10.2021 до матеріалів страхової справи було долучено документи, що підтверджують встановлення пам`ятника, із вимогою здійснити їй виплату страхового відшкодування на спорудження пам`ятника у розмірі 39000 грн, однак листом від 03.12.2021 AT «СГ «ТАС» (приватне) їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що заява про долучення документів та виплату страхового відшкодування не була подана впродовж трьох років з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого). З рішенням AT «СГ «ТАС» (приватне) про відмову у виплаті їй страхового відшкодування вона не погодилася та звернулася до Вільшанського районного суду Кіровоградської області з позовом про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування у розмірі 39000 грн. Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області у справі №384/171/22 від 14 березня 2023 року їй було відмовлено у задоволенні позову до АТ «СГ «ТАС» (приватне) про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Вказане рішення суду було скасовано постановою Кропивницького апеляційного суду у справі №384/171/22 від 08 листопада 2023 року, та ухвалено нове, яким стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на її користь страхове відшкодування у розмірі 39000 грн.; пеню за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування у розмірі 4453,48 грн.; інфляційні втрати у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування у розмірі 5679,79 грн.; 3 % річних, передбачених статтею 625 ЦК України, за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування у розмірі 621,80 грн., а всього 49755,07 грн.

Разом з тим, позивач вважає, що з відповідача слід стягнути пеню, 3% річних та інфляційні втрати за період, який не охоплений постановою Кропивницького апеляційного суду у справі №384/171/22 від 08 листопада 2023 року, а саме з 16 червня 2022 року до дня фактичного виконання відповідачем судового рішення - 24 листопада 2023 року.

Посилаючись на ці обставини, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 26799 грн. 95 коп.; 3% річних у розмірі 1686 грн. 08 коп.; інфляційні втрати у розмірі 4884 грн. 24 коп., а всього разом 33370 грн. 27 коп. та понесені судові витрати, у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2024 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтовано тим, що судом безпідставно не застосовано строк позовної давності щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення пені та інфляційних витрат. Також скаржник вважає, що витрати на правову допомогу позивачем необґрунтовано завищені.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2023 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування відмовлено (а.с.31-35).

Постановою Кропивницького апеляційного суду у справі №384/171/22 від 08 листопада 2023 року рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2023 року в частині вирішення вимог про стягнення страхового відшкодування, 3% річних та інфляційних втрат скасовано та ухвалене нове рішення, відповідно до якого: Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) страхове відшкодування у розмірі 39000 грн.; пеню за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування у розмірі 4453,48 грн. (чотири тисячі чотириста п`ятдесят три гривні 48 копійок); інфляційні втрати у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування у розмірі 5679,79 грн.; 3 % річних, передбачених статтею 625 ЦК України, за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування у розмірі 621,80 грн., а всього 49755,07 грн. Стягнуто з АТ «СГ «ТАС» (приватне) () в дохід держави судовий збір в розмірі 2481,00 грн.. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття (а.с.36-41).

Встановивши дані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційні втрати за період з 16.06.2022 по 23.11.2023.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Правилами ч.2 ст.625 ЦК України визначено, що в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, ч.2 ст. 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Згідно зі ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

За несвоєчасну виплату страхового відшкодування страховик має сплатити на вимогу страхувальника (чи вигодонабувача) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до абзацу 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Суми за ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу за прострочення виплати страхового відшкодування, а не за несвоєчасне виконання рішення суду про стягнення цього відшкодування, тому доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не було прострочено жодних зобов`язань з виплати страхового відшкодування, оскільки ними своєчасно та у повному обсязі виплачено страхове відшкодування на користь позивача на підставі рішення суду в межах страхової суми, передбаченої договором, є безпідставними.

Що стосується строку позовної давності слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зважаючи на те, що страхове відшкодування було виплачено позивачу 23 листопада 2023 року, і з цього часу вона дізнався про порушення своїх прав, позовну заяву подано нею до суду 12 березня 2024 року, тобто в межах строку позовної давності, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Отже, задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 26799, 95 грн, інфляційних втрат 4884,24 грн та 3% річних 1686,08 грн, суд першої інстанції дав належну оцінку періоду, за який розраховано прострочення - з 16 червня 2022 року по 23 листопада 2023 року, та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення цих сум на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що понесені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу становлять 8000 грн. та підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Звертаючись із даною позовною заявою, представник позивача адвокат Ільків М.М. також просив стягнути на користь позивачки витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн.

Згідно з детальним описом робіт (наданих) послуг, виконаних адвокатом, складеним 15 квітня 2024 року, адвокатом витрачено 8 годин із розрахунку 1 год 1000 грн на надання професійної правничої допомоги, що включає: консультацію з приводу відшкодування шкоди (1 год.), аналіз документів та формування правової позиції (2 год), аналіз законодавства та судової практики (1 год), складення позовної заяви (2 год.), формування процесуальних документів (2 год.), а всього 8000 грн.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з врахуванням того, чи виник у заявника обов`язок зі сплати таких витрат та чи та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Подібний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18.

Враховуючи складність справи, принцип співмірності судових витрат, ціну позовних вимог, обсяг наданої правничої допомоги та час, затрачений на її надання, беручи до уваги складність проведення розрахунків пені, 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн., що відповідає критеріям виправданості, розумності та справедливості.

Посилання апелянта щодо неспівмірності стягнутих витрат на правничу допомогу є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» залишити без задоволення.

Рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді:

О.А.Письменний О.Л. Дуковський Л.М. Дьомич