Провадження №2-з/522/353/24
УХВАЛА

про забезпечення позову

05 листопада 2024 року Приморського районного суду міста Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Бондар А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Одесі заяву представника Виконавчого комітету Одеської міської ради Соболь Яни Олександрівни від 04 листопада 2024 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради про стягнення матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради про стягнення матеріальної шкоди.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2024 року у справі відкрите провадження в порядку загального позовного провадження.

04 листопада 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника Виконавчого комітету Одеської міської ради Соболь Я.О. надійшла заява про забезпечення позову, в якій представник відповідача просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони передачі, переміщення, переобладнання, перереєстрації транспортного засобу марки MITSUBISHI моделі PAJERO WAGON, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 .

Заяву про забезпечення позову обґрунтовує тим, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди. предметом позову є стягнення матеріальної шкоди. завданої внаслідок падіння дерева на автомобіль. Відповідно до матеріалів позовної заяви з додатками. а саме висновку судового експерта від 28.08.2024 року №147-24 вартість відновлюваного ремонту досліджуваного автомобіля марки MITSUBISHI моделі PAJERO WAGON, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 становить 1526844 грн 94 коп. а ринкова вартість вказаного автомобіля становить 825561 грн 60 коп. Тобто, вартість відновлюваного ремонту досліджуваного автомобіля перевищує ринкову вартість самого автомобіля.

Відповідно до п.п. 30.1. 30.2 ст. 30 Закону України №1961-ІV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлюваний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним. його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.06.2023 року у справі №125/1216/20 зробила висновок, що відшкодування завданої позивачу шкоди мало відбуватися в порядку. визначеному ст. 30 Закону України №1961-ІV. і позивач (спочатку) мав би передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі. яка відповідає за завдану шкоду. чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі. який відповідає вартості транспортного засобу.

Ризики істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду полягають у тому. що обов`язок передати залишки фізично знищеної речі з боку потерпілої сторони є одночасним та взаємопов`язаним із обов`язком винної сторони відшкодувати шкоду.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримала свою заяву та просила її задовольнити. Представник позивача не заперечував проти задоволення заяви про забезпечення позову та наголосив, що сторона позивача не буде заперечувати передати залишки автомобіля відповідачу.

Суд, проаналізувавши матеріали заяви представника відповідача ОСОБА_2 , матеріали справи, вислухавши учасників процесу, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Тобто, вжиті судом заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав і законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до ускладнення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинне мати очевидний та об`єктивний характер.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п.п. 4 та 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх судових рішеннях (від 10 березня 2020 року у справі № 750/12430/19, від 28 травня 2020 року у справі № 211/374/20, від 30 листопада 2020 року у справі № 127/17451/20 та ін.) під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачам.

Цивільній процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При цьому суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову за результатами розгляду зазначеної заяви не є вирішенням спору по суті без фактичного його розгляду судом. Вжиття заходів забезпечення позову, у даному випадку, суд вважає вимушеним заходом, оскільки невжиття заходів забезпечення може утруднити виконання рішення суду через передачу, переміщення, переобладнання, перереєстрацію транспортного засобу марки MITSUBISHI моделі PAJERO WAGON, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 . В дотримання вимог чинного законодавства про передачу залишків пошкодженого транспортного засобу відповідачу, суд вважає за доцільне вжити заходи забезпечення позову.

Судом не встановлено підстав, визначених частиною третьою статті 154 ЦПК України для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення позову.

На підставі викладеного, враховуючи те, що між сторонами наявний спір щодо відшкодування матеріальної шкоди. спричиненою внаслідок падіння дерева на транспортний засіб, суд приходить до висновку про достатність підстав для задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_2 про забезпечення позову та вжиття заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 149-152, 260-261 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника Виконавчого комітету Одеської міської ради Соболь Яни Олександрівни від 04 листопада 2024 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради про стягнення матеріальної шкоди - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони передачі, переміщення, переобладнання, перереєстрації транспортного засобу марки MITSUBISHI моделі PAJERO WAGON, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 .

Ухвала про забезпечення позову набуває законної сили з дня її підписання суддею та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя Ю. Б. Свячена