Справа № 201/2611/24
Провадження № 2/201/1945/2024
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

та стягнення судових витрат

12 червня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участі секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добровольців 10» про залишення позовної заяви без розгляду та стягнення з відповідача судових витрат по цивільній справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добровольців 10.» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по внескам та обов`язковим платежам на утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСББ «Добровольців 10.» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по внескам та обов`язковим платежам на утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території.

15.05.2024 до суду надійшла заява представника ОСББ «Добровольців 10.» - адвоката Співака О.М. (діє на підставі ордеру від 01.08.2023), в якій він просить суд залишити її позовну заяву без розгляду та вирішити питання про розподіл судових витрат шляхом стягнення їх з відповідача.

03.06.2024 відповідач ОСОБА_1 надав письмові заперечення на заяву, у яких зазначив, що вимоги ч. 1 ст. 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» щодо досудового врегулювання спору (отримання відмови співвласника, або інформування про наявність заборгованості, попередження про заборгованість) дотримано не було. Відмову в погашенні заборгованості позивач не отримував, тому передчасно звернувся до суду. Відповідач не відмовлявся від сплати внесків, заборгованість по всім належним йому квартирам добровільна сплачена в повному обсязі, як тільки він дізнався про її наявність після відкриття провадження. Претензії направлені не за адресою проживання (реєстрації) відповідача, тому він не знав про наявність заборгованості. Претензії складені не в порядку досудового врегулювання спору, що передбачено відповідними положеннями ЦПК України, не відповідають рекомендаціям Міністерства юстиції України від 23.01.2007 року №35-14/7 «Про порядок ведення претензійної та позовної роботи на підприємстві, в установі, організації», зокрема в частині наведення складової заборгованості, повних банківських рахунків для їх погашення, необхідних документів, які не перебувають у боржника та інших вимог до змісту претензії.

У відповідності до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

Також між сторонами відсутній спір. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Позивач умисно, зловживаючи процесуальними правами, звернувся до суду за відсутності спору. Фактичний спір відсутній, про що було відомо позивачу. Вважав, що причини подання позовної заяви та підстави позову виникли саме з вини ОСББ «Добровольців 10.», тому заява про залишення позовної заяви без розгляду та клопотання про долчення документів до матеріалів справи мають бути залишені судом без задоволення.

На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні заяви про залишення позовної заяви без розгляду, про вирішення питання розподілу судових витрат, клопотання про долучення документів до матеріалів справи, у задоволені позовної заяви відмовити у повному обсязі. Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Представник позивача судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідач надав суду заяву, у якій просив справу розглянути без його участі, підтримав власні заперечення.

Розгляд справи відбувався відповідно до вимог ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутністю сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Ознайомившись із заявою позивача, запереченнями відповідача, суд приходить до такого висновку.

За встановленими правилами п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення її без розгляду.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Оскільки звернення із заявою про залишення заяви без розгляду робить неможливим розгляд позову по суті, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви та залишення позову без розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 257 ЦПК України в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Частина 3 статті 142 ЦПК України визначає, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Правовий аналіз ч. 3 ст. 142 ЦПК України дає підстави для висновку, що в разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за винятком, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

Частина 3 зазначеної статті застосовується як підстава для відшкодування судових витрат лише в разі, коли позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 199/9188/16-ц (провадження № 61-12504св20).

З матеріалів справи убачається, що після відкриття провадження у справі, позивач звернувся до суду із заявою про залишення позову без розгляду внаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, про що свідчать надані платіжні інструкції та ця обставина відповідачем не заперечується.

Суд звертає увагу відповідача на те, що згідно із ч. 5 ст. 142 ЦПК України, зокрема, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимогу про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Суд вважає необґрунтованими доводи відповідач про те, що позивач звернувся із позовом за відсутністю предмета спору, оскільки заборгованість на момент звернення із позовом існувала, на що також вказують дії відповідача про її сплату під час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦПК України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Отже, обов`язкове досудове врегулювання має бути прямо та чітко встановлено у законі відповідними процесуальними нормами.

У даному випадку закон не передбачає обов`язкове досудове врегулювання спору.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року (справа N 1-2/2002) право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового регулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Згідно із ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Повноваження адвоката Співака О.М. як позивача підтверджені в порядку, встановленому чинним цивільним процесуальним законодавством ордером від 01.08.2023 (а.с. 27), договором про правової допомоги від 13.09.2022, укладеними з ОСББ «Добровольців 10.», якими розмір гонорару та порядок його оплати (а.с. 28 29).

Так, відповідно до розділу 5 договору перелік послуг, вартість послуг та порядок сплати винагороди визначається в рахунках-фактурах та є достатньою підставою для здійснення розрахунків з Адвокатом.

Винагорода Адвоката (гонорар) визначається у фіксованому розмірі, при визначенні якого враховується обсяг і час роботи, що потрібний адвокату для належного виконання доручення; ступінь складності правових питань, що стосуються доручення; вірогідності того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання; необхідність виїзду адвоката у відрядження; особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом; кваліфікація, професійний досвід, науково-теоретична підготовка та репутація адвоката.

Винагорода адвоката в межах надання послуг консультаційно-правового характеру становить 500 грн.

Клієнт сплачує адвокату вищезазначену винагороду протягом трьох днів з дати виставлення рахунку-фактури.

Кінцеві розрахунки між сторонами здійснюються протягом 5 (п`яти) банківських днів від дати підписання акту здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг).

22.12.2023 між ОСББ «Добровольців 10.» і адвокатом Співаком О.М. підписаний акт надання послуг на суму 18000,00 грн. за складання 18 претензій (а.с. 136-137).

21.02.2024 між ОСББ «Добровольців 10.» і адвокатом Співаком О.М. підписаний акт надання послуг на суму 24000,00 грн. за складання позовної заяви, у тому числі, з витратами представника на канцелярію, формування витягів із реєстрів доданого позову, розробку позовної заяви, подання, відвідування усіх судових засідань тощо, та вчинення усіх необхідних дій для стягнення даної заборгованості у розрахунку 2000 грн. за одну квартиру боржника та з обов`язком адвоката зазначити дані судові витрати у позовній заяві, надати суду відповідні документи для їх покладення на боржника (а.с. 138).

Всього заявлена вартість послуг адвоката становить 42000,00 грн.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час ( стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Водночас, цивільно-процесуальним законодавством сформовані критерії, які підлягають застосуванню при визначенні розміру відшкодування витрат на правничу допомогу на користь сторони, яка виграла справу.

Відповідно до частин третьої - шостої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

Таким чином, ЦПК України передбачено основні критерії, які підлягають врахуванню при визначенні та розподілі судових витрат у вигляді правничої допомоги: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру та співмірність зі складністю справи і пропорційність до ціни позову.

Отже, сторона спору у договорі зі своїм адвокатом може визначати будь-яку ціну адвокатських послуг. Проте, суд, за результатами розгляду справи, здійснюючи розподіл судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний враховувати критерії, визначені законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

При вирішенні питання щодо відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу суд враховує складність справи та ціну позову 40667,28 грн., враховує, що складені адвокатом претензії за змістом є аналогічними, що у даній справі не було судових засідань з фіксацією технічним засобами та за участю адвоката, а також те, що позов не розглянутий по суті, а позовна заява залишена без розгляду внаслідок не підтримання позивачем вимог через добровільну сплату відповідачем заборгованості. Тому, керуючись принципом розумності, визначає розмір витрат, який підлягає відшкодуванню, в розмірі 7000,00 гривень.

При цьому суд враховує висновок щодо застосування норм права викладений в ухвалі Верховного суду по справі №758/2592/22 від 22 березня 2023 року.

Відповідно до висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

На переконання суду судові витрати на правничу допомогу у розмірі 42000,00 грн. є завищеними та є неспівмірними зі складністю справи.

Зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу до 7000,00 грн., суд враховує обставини справи та висновки, сформульовані у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 щодо завищення розміру гонорару, визначеного стороною та його адвокатом, по відношенню до іншої сторони.

Згідно платіжної інструкції № 1057 від 27.02.2024 позивач при пред`явленні позову до суду сплатив 3028,00 грн. судового збору, що є мінімальною ставкою судового збору за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру (1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

У зв`язку із тим, що позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСББ «Добровольців 10.» підлягає стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 13, 142, 257-261, 263, 294 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добровольців 10» про залишення позовної заяви без розгляду та стягнення з відповідача судових витрат по цивільній справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добровольців 10.» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по внескам та обов`язковим платежам на утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території задовольнити частково.

Позовну заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добровольців 10.» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по внескам та обов`язковим платежам на утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території - залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добровольців 10.» () витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добровольців 10.» () витрати на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.

У задоволенні іншої часини вимог щодо сплати судових витрат відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 17 червня 2024 року.

Суддя О.С. Наумова