Справа №751/8498/21
Провадження №2/752/657/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Дураєвої А.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона уклала з АКБ «Райффайзенбанк Україна» кредитний договір №СNL-001/271/2005 від 08.11.2005, згідно з яким банк зобов`язався надати їй кредит в сумі 19000 доларів США.

Вона надала в АКБ «Райффайзенбанк Україна» кредитну заяву від 10.11.2005 на 9952,40 доларів США. Проте АКБ «Райффайзенбанк Україна» не надав доказів, що банк належним чином виконав свої зобов`язання в частині надання кредиту в доларах США.

Згідно з п. 1.7.2 кредитного договору №CNL-001/271/2005 від 08.11.2005 кредит надається шляхом перерахування коштів на поточний рахунок № НОМЕР_1 .

Банк і його правонаступники в якості належного і допустимого доказу виконання свого зобов`язання мусять надати відповідні платіжні доручення, які відповідають її кредитним заявам. Якщо вона уклала з АКБ «Райффайзенбанк Україна» кредитний договір №CNL-001/271/2005 від 08.11.2005 і підписала кредитні заяви, адресовані, АКБ «Райффайзенбанк Україна», то і в платіжних дорученнях як платник має бути зазначений АКБ «Райффайзенбанк Україна». Проте таких платіжних документів не існує.

Заочним рішенням Новозаводського райсуду м. Чернігова у справі № 751/1727/20 від 22.09.2020 і постановою Чернігівського апеляційного суду від 03.03.2021 з неї була частково стягнута заборгованість в сумі 440465,64 грн. на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Просила визнати недійсним кредитний договір №CNL-001/271/2005 від 08.11.2005.

17.11.2021 відкрито провадження у справі та застосовано заходи забезпечення позову.

13.12.2021 справу передано для розгляду за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва.

13.12.2021 відмовлено в роз`ясненні ухвали про забезпечення позову.

12.01.2022 справу прийнято до провадження суддею Колдіною О.О.

13.10.2022 витребувано докази.

03.04.2023 протокольною ухвалу залучено третю особу.

01.02.2024 справу прийнято до провадження суддею Кордюковою Ж.І.

20.06.2024 відмовлено в проведенні відеоконференції.

10.12.2021 відповідач подав заяву про застосування до позовних вимог строків позовної давності.

22.03.2024 відповідач надав заяву про розгляд справи без участі його представника.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому не погодився з позовними вимогами через їх необґрунтованість. Зазначив, що 08.11.2005 позивач уклала з АКБ «Райффайзенбанк Україна» кредитний договір №СNL-001/271/2005, який складається з двох частини, про надання кредиту в сумі 19000 доларів США зі сплатою фіксованої ставки в розмірі 11% річних. Кредит був наданий двома траншами, перший - на погашення заборгованості, другий - на споживчі цілі.

09.11.2005 ОСОБА_4 надав згоду на укладання його дружиною ОСОБА_2 кредитного договору №СNL-001/271/2005 від 08.11.2005.

Позичальник повинен виконувати умови кредитного договору.

Заочним рішенням Новозаводського райсуду м. Чернігова у справі № 751/1727/20 від 22.09.2020 і постановою Чернігівського апеляційного суду від 03.03.2021 з ОСОБА_2 була частково стягнута заборгованість в сумі 440465,64 грн. на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Доводи позивачки про те, що банк не перерахував їй кредитні кошти, були предметом розгляду, проте судами було встановлено, що ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 19000 доларів США, за кредитним договором №СNL-001/271/2005, укладеним нею 08.11.2005 з АКБ «Райффайзенбанк Україна». Факт виконання банком своїх зобов`язань підтверджений меморіальними ордерами та випискою по рахунку ОСОБА_2 .

Оспорюваний кредитний договір відповідає вимогами ст. 203 ЦК України, відсутні підстави вважати договір не укладеним, недійсним чи нікчемним.

Позивач надала відповідь на відзив, в якому зазначила, що відповідач не спростував доводи, наведені нею у позові.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, зазначив, що на заяві від 10.11.2005 стоїть підпис, який не належить ОСОБА_2 .

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

08.11.2005 ОСОБА_2 уклала з АКБ «Райффайзенбанк Україна» кредитний договір №СNL-001/271/2005 на суму 19000 доларів США під 11% річних, остаточна дата повернення кредиту 09.11.2020, перший транш - на погашення поточної заборгованості перед банком, другий транш - споживчі цілі, поточний рахунок № НОМЕР_2 .

08.11.2005 АКБ «Райффайзенбанк Україна» відповідно до меморіального ордеру №1 від 10.11.2005 перерахував ОСОБА_2 на рахунок № НОМЕР_2 кошти в сумі 9047,60 доларів США.

09.11.2005 ОСОБА_2 уклала з АКБ «Райффайзенбанк Україна» договір іпотеки №РСL-001/271/2005 з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 08.11.2005 №СNL-001/271/2005 на суму 19000 доларів США, предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 .

10.11.2005 ОСОБА_2 звернулась до АКБ «Райффайзенбанк Україна» з кредитною заявкою про видачу кредиту в сумі 9952,40 доларів США шляхом перерахування з кредитного рахунку на рахунок № НОМЕР_2 .

10.11.2005 АКБ «Райффайзенбанк Україна» відповідно до меморіального ордеру №2 від 10.11.2005 перерахував ОСОБА_2 на рахунок № НОМЕР_2 кошти в сумі 9952,40 доларів США.

Згідно з випискою з рахунку № НОМЕР_2 , відкритого на ім`я ОСОБА_2 , та довідкою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 02.12.2021 №240 остання частково виконувала свої зобов`язання за кредитним договором від 08.11.2005 №СNL-001/271/2005 в період з грудня 2005 року по серпень 2008 року та в період з серпня 2014 року по серпень 2015 року.

22.09.2022 Новозаводським районним судом м. Чернігова у справі №751/1727/20 ухвалене заочне рішення, згідно з яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 08.11.2005 №СNL-001/271/2005 в розмірі 440465,64 грн.

03.03.2021 Чернігівським апеляційним судом винесено постанову у справі №751/1727/20, згідно з якою заочне рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.09.2022 скасувано в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_4 та відмовлено у задоволенні позовних вимог, заявлених до нього.

14.09.2021 відкрито виконавче провадження №66823279 щодо примусового стягнення з ОСОБА_2 , на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 08.11.2005 №СNL-001/271/2005 в розмірі 440465,64 грн., в рамках якого були проведені електронні торги та на прилюдних торгах ОСОБА_3 відчужена квартира АДРЕСА_1 , яка була предметом застав за договором іпотеки від 09.11.2005 №РСL-001/271/2005.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 2-3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст. 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга, третя статті 6 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України у редакції, чинній на час укладення договору).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти.

Відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України у редакції, чинній на час укладення кредитного договору).

У постанові Верховного Суду від 07.10.2022 у справі №686/16244/21 (провадження №61-5011св22) зроблено висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13".

Судом встановлено, що між сторонами 08.11.2005 дійсно був укладений кредитний №СNL-001/271/2005 на суму 19000 доларів США під 11% річних, остаточна дата повернення кредиту 09.11.2020, перший транш - на погашення поточної заборгованості перед банком, другий транш - споживчі цілі, поточний рахунок № НОМЕР_2 .

Жодних доказів на спростування зазначеної обставини сторона позивача суду не надала.

Відповідно до умов укладеного кредитного договору 08.11.2005 АКБ «Райффайзенбанк Україна» перерахував ОСОБА_2 на погашення поточної заборгованості перед банком на рахунок № НОМЕР_2 кошти в сумі 9047,60 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером №1 від 10.11.2005.

Відповідно до умов укладеного кредитного договору 08.11.2005 АКБ «Райффайзенбанк Україна» перерахував ОСОБА_2 відповідно до поданої нею заяви від 10.11.2005 кредитні кошти в сумі 9952,40 доларів США на рахунок № НОМЕР_2 , що підтверджується меморіальним ордером №2 від 10.11.2005.

Частково позивач виконувала свої зобов`язання за укладеним кредитним договором та сплачувала кошти на повернення кредиту.

Представник позивача стверджував, що на заяві про перерахування коштів (другий транш) від 10.11.2005 стоїть підпис, який не належить ОСОБА_2 .

При цьому жодних доказів на підтвердження зазначених доводів суду надано не було.

Аналізуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку, що доводи, викладені в позові, не знайшли свого підтвердження належними, достатніми та допустимими доказами. Крім того, відповідач спростував доводи, викладені позивачкою, надавши письмові докази, які свідчать про укладання кредитного договору та отримання позивачкою кредитних коштів відповідно до умов укладеного нею договору. Фактично усі доводили представника позивача зводяться до незгоди з розміром заборгованості за кредитним договором, яка була стягнута з ОСОБА_2 .

Враховуючи наведене, а також принцип диспозитивності, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд не вбачає існування законних підстав для задоволення заявлених позовних вимог. За встановлених обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Щодо заяви відповідача про застосування до вимог позивачки строків позовної давності, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В силу ч. 1, 5 ст. 261, ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Частинами 3-5 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови «Про судове рішення» № 14 від 18.12.2009, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З огляду на те, що позивачем не доведено обставин, з якими пов`язується можливість визнати недійсним кредитний договір, підстави для застосування положень ч. 4 ст. 267 ЦК України відсутні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи, що у задоволенні вимог відмовлено в повному обсязі, враховуючи приписи ст.141 ЦПК України, а також ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якою споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 11.11.2024.

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг», місцезнаходження: м. Київ, вул. Фізкультури, б. 28д, .

Третя особа: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Ж. І. Кордюкова