Провадження № 2/761/3826/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Саадулаєва А.І.,

за участю секретаря судового засідання - Лишняк А.О.,

від відповідача: представник ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» до ОСОБА_2 , третя особа, без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , про розірвання попереднього договору,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ТОВ «ВКФ Фарби України» звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання попереднього договору.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви було передано на розгляд судді Саадулаєва А.І.

Позивач просить суд розірвати попередній договір від 10 червня 2014 року, посвідчений Іванчик І.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №1296, укладений між ТОВ «ВКФ ФАРБИ УКРАЇНИ» та ОСОБА_2 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.10.2023 р. відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в підготовче судове засідання.

В судовому засіданні, яке відбулось 29.01.2024 року, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва, занесеною до протоколу судового засідання, суд залучив до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 ; тел.: НОМЕР_1 ).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.03.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позовна заява обґрунтована тим, що 10 червня 2014 року між ТОВ «ВКФ ФАРБИ УКРАЇНИ» та ОСОБА_2 було укладено попередній договір, посвідчений Іванчик І.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 10 червня 2014 року за реєстровим № 1296. Відповідно до визначених Попереднім договором умов, Основний договір мав бути укладений у строк до 30 червня 2015 року. У строк до 30 червня 2015 року Основний договір між сторонами не укладено, до зазначеного строку жодна із сторін не направляла другій стороні пропозицію про його укладення. 25 січня 2023 року позивач направив відповідачу письмове повідомлення про розірвання Попереднього договору від 10 червня 2014 року. У зазначеному повідомленні, крім іншого, зазначалось про необхідність узгодження дати, часу та місця підписання додаткового договору щодо розірвання Попереднього договору, оскільки умовами Попереднього договору, як обов`язкову умову розірвання Попереднього договору, визначено укладення та нотаріальне посвідчення додаткового договору про розірвання Попереднього договору. Проте, зазначене повідомлення не отримано відповідачем з незалежних від позивача причин та, відповідно, станом на дату звернення із даною позовною заявою, позивачем не отримано будь-якої відповіді від відповідача, підписання та нотаріальне посвідчення додаткового договору щодо розірвання Попереднього договору, що є обов`язковою умовою для розірвання Попереднього договору, сторонами не вчинено. Враховуючи, що зобов`язання за попереднім договором є припиненими з 01 липня 2015 року, а Попередній договір не є розірваним, відсутність правової визначеності та створює загрозу для можливого порушення прав позивача, що і обумовлює необхідність звернення до суду із даним позовом.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем повно виконано обов`язки та умови попереднього договору від 10.06.2014, а у зв`язку із відсутністю порушеного права позивача, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Позивач подав до суду відповідь на відзив.

В судове засідання, яке відбулось 21.10.2024, представник позивача не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

В судовому засіданні, яке відбулось 21.10.2024, представник відповідача заперечила проти задоволення позовних вимог в повному обсязі посилаючись на обставини викладені у відзиві.

В судове засідання, яке відбулось 21.10.2024, третя особа не з`явилась, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялсь належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд встановив.

За змістом ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Судом встановлено, що 10 червня 2014 року між ТОВ «ВКФ ФАРБИ УКРАЇНИ» та ОСОБА_2 було укладено попередній договір, посвідчений Іванчик І.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 10 червня 2014 року за реєстровим № 1296.

Відповідно до визначених Попереднім договором умов, Основний договір мав бути укладений у строк до 30 червня 2015 року.

У строк до 30 червня 2015 року Основний договір між сторонами не укладено.

25 січня 2023 року ТОВ «ВКФ Фарби України» направив ОСОБА_2 письмове повідомлення про розірвання Попереднього договору від 10 червня 2014 року. У повідомленні, крім іншого, зазначалось про необхідність узгодження дати, часу та місця підписання додаткового договору щодо розірвання Попереднього договору, оскільки умовами Попереднього договору, як обов`язкову умову розірвання Попереднього договору, визначено укладення та нотаріальне посвідчення додаткового договору про розірвання Попереднього договору.

Зазначене повідомлення не отримано ОСОБА_2 .

Оскільки, положення попереднього договору визначають необхідність підписання та нотаріального посвідчення додаткового договору щодо розірвання попереднього договору, а зазначений додатковий договір між сторонами не укладений та нотаріально не посвідчений, ТОВ «ВКФ Фарби України» звернулося до суду із позовом про розірвання попереднього договору.

ОСОБА_2 зазначає, що нею виконано належним чином взяті на себе зобов`язання за попереднім договором. Натомість, взяті на себе зобов`язання не виконало ТОВ «ВКФ Фарби України», оскільки будинок в експлуатацію не введено та не направлено повідомлення про намір укласти основний договір.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 10 червня 2014 року між ТОВ «ВКФ ФАРБИ УКРАЇНИ» та ОСОБА_2 було укладено попередній договір, посвідчений Іванчик І.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 25 червня 2014 року за реєстровим № 1296.

Відповідно до п. 1.1. попереднього договору, за даним попереднім договором сторони зобов`язуються, в строки встановлені даним попереднім договором, укласти в майбутньому договір купівлі-продажу відповідно до якого ТОВ «ВКФ Фарби України» зобов`язується передати окрему квартиру, характеристики якої вказані в п. 1.3. розділу 1 цього попереднього договору, в житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 зобов`язується прийняти об`єкт та належним чином оплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2 попереднього договору.

Пунктом 1.2. попереднього договору встановлено, що сторони зобов`язуються укласти Основний договір в строк до 30 червня 2015 року. Сторони встановили, що основний договір укладається протягом п`яти календарних днів з моменту отримання ОСОБА_2 відповідного повідомлення від ТОВ «ВКФ Фарби України». В будь-якому випадку ТОВ «ВКФ Фарби України» повинне направити ОСОБА_2 вказане повідомлення протягом 5 робочих днів після отримання ТОВ «ВКФ Фарби України» правовстановлюючих документів на об`єкт та надання Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві документів, що є необхідними для належного укладення та оформлення основного договору.

Судом встановлено, що основний договір у строк до 30 червня 2015 року не укладено.

Згідно з п. 2.1. попереднього договору сторони встановили, що при укладенні основного договору 100% ціна об`єкта (сума основного договору) буде, разом з ПДВ, складати 598290 грн.

Відповідно до п. 5.4. попереднього договору, у разі невиконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, які викладені в даному попередньому договорі, ТОВ «ВКФ Фарби України» має право розірвати даний попередній договір в односторонньому порядку з вини ОСОБА_2 . При цьому сума, що була фактично сплачена ОСОБА_2 на рахунок ТОВ «ВКФ Фарби України» на виконання цього попереднього договору, повертається на банківський рахунок ОСОБА_2 , за винятком суми коштів у гривнях, що еквівалентна 5% від суми встановленої у підпункті 2.3.1. пункту 2.3. розділу 2 цього попереднього договору, які залишають у розпорядженні ТОВ «ВКФ Фарби України» в якості неустойки. ТОВ «ВКФ Фарби України» повідомляє ОСОБА_2 про розірвання договору шляхом направлення поштового повідомлення (цінним листом з описом вкладеного) на адресу ОСОБА_2 , що вказана в цьому попередньому договорі. Даний попередній договір є розірваним з дати направлення такого повідомлення ОСОБА_2 . У такому разі сторони зобов`язані підписати та нотаріально посвідчити додатковий договір щодо розірвання даного попереднього договору. Вказане в даному пункті повернення коштів здійснюється протягом 60 календарних днів з дати підписання та нотаріального посвідчення згаданого додаткового договору про розірвання цього попереднього договору. Витрати на оформлення, нотаріальне посвідчення (реєстрацію) такого договору про розірвання несе та сторона, з вини якої відбулося розірвання, втрати чинності або унеможливилось виконання попереднього договору.

Укладення основного договору за умови неотримання ТОВ «ВКФ Фарби України» правовстановлюючих документів, визначених п. 1.2. попереднього договору та не введення будинку в експлуатацію не є можливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно з ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Частиною 2 ст. 635 ЦК України визначено, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Положеннями ч. 1 ст. 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Аналіз положень ст. 635 ЦК України свідчить про те, що єдиним зобов`язання сторін за попереднім договором є зобов`язання укласти основний договір у певний строк (термін), визначений таким попереднім договором, а у разі не укладення основного договору визначений строк, за умови, що жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення та за умови відсутності факту ухилення від укладення основного договору, таке зобов`язання вважається припиненим.

Аналогічна правова позицію наведена Верховним Судом у постанові по справі № 200/14946/16-ц від 24 липня 2019 року.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові по справі № 925/642/19 від 02 лютого 2021 року зазначила, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого, суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких гуртуються позовні вимоги.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що судом не встановлено факту порушення законних прав та інтересів ТОВ «ВКФ Фарби України», що свідчить про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, наслідком чого, є відмова у задоволенні позовної заяви.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд відповідно не стягує судовий збір з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 259, 265, 268, 273, 353-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» до ОСОБА_2 , третя особа, без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , про розірвання попереднього договору - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення виготовлено 04 листопада 2024 року.

Суддя: