Справа № 354/457/23
Провадження № 22-ц/4808/888/24
Головуючий у 1 інстанції Єрмак Н. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.

суддів: Луганської В. М.,

Мальцевої Є. Є.,

секретар Струтинська Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 27 березня 2024 року в складі судді Єрмак Н. В., ухвалене в м. Яремче Івано-Франківської області повний текст якого складено 08 квітня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки.

Позов обґрунтовано тим, що 28 лютого 2011 року між ПАТ «Банк Український капітал» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 09-скл-11 за умовами якого останній отримав кредит в сумі 2 000 000 грн. зі сплатою відсотків та кінцевим терміном повернення 27 лютого 2013 року. Для забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та відповідачем було укладено договір іпотеки за яким забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо повернення іпотекодавцем кредитних коштів в сумі 2 000 000 грн. строком погашення 27 лютого 2013 року, сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 20% річних, пені, штрафів та будь-яких інших платежів. Іпотекодавець передав іпотекодержателю нерухоме майно: земельну ділянку, площею 0,6400 га, призначену для будівництва туристично-рекреаційного комплексу з мережею готельно-господарської інфраструктури, що розташована за адресою: Івано-Франківська область, Яремчанська міська рада, с. Поляниця. ПАТ «Банк Український капітал» право вимоги за вказаним кредитним договором та договором іпотеки було відступлено ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП». Після чого відповідно до договору про відступлення права вимоги від 14 вересня 2022 року, що був укладений між ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_2 , останній набув право вимоги за вказаним кредитним договором та права іпотекодержателя за договором іпотеки.

Розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 28 лютого 2011 року становить 1 439 756,88 грн., яка відповідачем сплачена не була, внаслідок чого позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому, після зміни предмету позову, просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку кадастровий номер площею 0,6400га, призначену для будівництва туристично- рекреаційного комплексу з мережею готельно-господарської інфраструктури, що розташована за адресою: Івано-Франківська область, Яремчанська міська рада, с. Поляниця, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 за кредитним договором № 09-скл-11 від 28 лютого 2011 року на суму боргу 1 467 598,22 грн., шляхом його продажу ОСОБА_2 із застосуванням процедури, передбаченої ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» будь-якій особі покупцеві за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності.

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 27 березня 2024 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом у порушення норм процесуального права після проведення підготовчого засідання, ухвалою від 27 березня 2024 року змінено предмет позову, хоча законом передбачене право змінити предмет позову виключно до закінчення підготовчого засідання. Також судом розглянуто дану справу за відсутності апелянта, чим порушено право апелянта на судовий розгляд, можливість наводити свої аргументи, міркування, а також подавати докази.

Крім того, приймаючи оскаржуване рішення, суд повторно розглянув тотожний позов про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме вищенаведену земельну ділянку. Підтвердженням цього є рішення Яремчанського міського суду від 18 листопада 2013 року у справі № 354/818/13-ц, що набрало законної сили 09 січня 2014 року та прийнято з тотожних підстав і перебувало на стадії виконавчого провадження ВП № 61097971 відкритого 28 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Яцишиним А. М.

Також зазначає, що розрахунок позовних вимог в оспорюваному рішенні є неправильним. Оскільки розмір матеріальної вимоги в оскаржуваному рішенні збільшено, як по відношенню до заявлених вимог позивача, так і по відношенню до тотожної матеріальної вимоги в судовому рішенні від 18 листопада 2013 року.

Що стосується задоволення судом вимоги позивача ОСОБА_2 про встановлення способу реалізації предмета іпотеки. То, апелянт зазначає, що з письмових доказів вбачається що новому іпотекодержателю ОСОБА_2 було відомо про існування виконавчого провадження № 61097971 де зазначено спосіб стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. А тому постановлення оскаржуваного рішення від 27 березня 2024 року в якому зазначено інший спосіб стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу ОСОБА_2 предмету іпотеки будь-якій особі, порушує основоположний принцип правової визначеності, що є підставою для скасування даного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив та оцінив обставини та докази по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Тому, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Яремчанського міського суду без змін.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У судове засідання позивач - ОСОБА_2 та апелянт - ОСОБА_1 не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. До суду надали заяви по розгляд справи за їх відсутності.

В судове засідання представник позивача також не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, а саме шляхом направлення судової повістки - повідомлення до електронного кабінету адвоката Іванчук Л. Ю. в підсистемі «Електронний Суд».

Відтак, колегія суддів відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України дійшла висновку про розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи, який не з`явився в судове засідання, однак належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків то інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Матеріалами справи підтверджено, що 21 червня 2024 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання ОСОБА_1 про зупинення апеляційного провадження. З долученої до клопотання ухвали судді Печерського районного суду міста Києва в справі № 757/22074/24-ц вбачається, що 20 травня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС ГРУП», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання недійсним договорів відступлення права вимоги, справу буде розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами (а. с. 134- 143).

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 27 червня 2024 року зупинено апеляційне провадження у цивільній справі № 354/457/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 27 березня 2024 року до набрання законної сили рішенням Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/22074/24-ц (провадження № 2-6360/24 ).

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22 серпня 2024 року розгляд справи № 757/22074/24-ц завершено.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 жовтня 2024 року апеляційне провадження у даній справі поновлено. Призначено справу до розгляду в Івано-Франківському апеляційному суді.

Звертаючись до суду в цій справі, позивач як на підставу своїх позовних вимог посилався на те, що 28 лютого 2011року між ПАТ «Банк Український капітал» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 09-скл-11, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти в сумі 2 000 000, 00 грн. Для забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та відповідачем було укладено договір іпотеки від 28 лютого 2011 року, за яким забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо повернення іпотекодавцем кредитних коштів в сумі 2 000 000, 00 грн. В подальшому ПАТ «Банк Український капітал» було відступлено право вимоги за вказаним кредитним договором та договором іпотеки ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», відповідно до договору про відступлення права вимоги №14/09/22 від 14 вересня 2022 року. Після чого, відповідно до договору про відступлення права вимоги від 14 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_2 , останній набув право вимоги за вказаним кредитним договором та права іпотекодержателя за договором іпотеки.

Проте, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22 серпня 2024 року договір відступлення права вимоги від 14 вересня 2022 року за кредитним договором № 09-скл-11 від 28 лютого 2011 року, укладений між ТзОВ « Фінансова компанія «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_2 , та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки № 1137 від 28 листопада 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О. за № 3136 від 14 вересня 2022 року, укладений між ТзОВ «Фінансова компанія «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_2 визнано недійсними.

На час розгляду апеляційним судом цієї справи, вищевказане рішення суду сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Факти, установлені в прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиційний характер. Преюдиційність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиційність у процесуальному праві виражена як обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набутим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових фактів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того самого питання між тими самими сторонами. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови:

- обставина встановлена судовим рішенням; - судове рішення набрало законної сили;

- у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі.

Преюдиційними є факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення йокреслюється його суб`єктивними і об`єктивними межами, згідно з якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їхні правонаступники, не можуть знову оскаржувати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Вказані висновки наведені у постанові Верховного Суду від 06 вересня 2022 року у справі № 640/10625/21.

Преюдиційність у процесуальному праві має вираження у вигляді обов`язку суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набутим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дає змогу уникнути ухвалення суперечливих судових фактів щодо того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу й засобів.

Відповідно до ч. 5ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Виходячи з наведеного, рішенням Печерського районного суду міста Києва встановлено, що ТзОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС ГРУП» відступило на користь ОСОБА_2 право вимоги за кредитним договором № 09-скл-11 від 28 лютого 2011 року та за договором іпотеки № 1137 від 28 листопада 2011 року, у незаконний спосіб, з порушенням вимог законодавства щодо укладення договору відступлення права вимоги, у зв`язку з чим дані договори визнано недійсними.

Відтак, ОСОБА_2 в зв`язку з ухваленням Печерським районним судом міста Києва рішення від 22 серпня 2024 року втратив право вимоги до ОСОБА_1 про звернення стягнення заборгованості за вказаними договорами, а відтак не можна вважати, що його права порушені, внаслідок чого в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини 1 пункту 2 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із частини 1 пункту 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання до суду апеляційної скарги, ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 20 130, 00 грн. (а.с. 83), які необхідно стягнути з позивача, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 27 березня 2024 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 20 130 (двадцять тисяч сто тридцять) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2024 року.

Судді В. М. Барков

В. М. Луганська

Є. Є. Мальцева