Провадження № 2-о/127/432/24
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

17 червня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т. П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки над нею та призначення опікуна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки над нею та призначення опікуна.

Зазначена заява не відповідає вимогам ЦПК України, а тому є підстави для залишення її без руху, з метою усунення недоліків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи недієздатною.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 297 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Подаючи цю заяву, в обґрунтування обставин наявності у ОСОБА_2 хронічного, стійкого психічного розладу здоров`я, заявник виклав власні спостереження у поведінці особи та власні міркування з цього приводу, оцінюючи обставини встановлення МСЕК другої групи інвалідності у ОСОБА_2 з 01.12.2007 внаслідок «загального захворювання», а також виписки із медичної карти стаціонарного хворого №12938 КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І. Ющенка Вінницької обласної ради» щодо діагностування у ОСОБА_2 «легкого когнітивного розладу F06.7», затвердження у зв`язку з цим відносно особи курсу лікування медичними препаратами з рекомендаціями спостереження у лікарів. Разом з тим подана заява не містить посилання на докази, що підтверджують обставину наявності на даний час у громадянки ОСОБА_2 хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок якого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, тобто на відповідну медичну документацію з цього приводу щодо стану здоров`я.

Суд звертає увагу, що такими доказами можуть бути виписки з історії хвороби, довідки про стан здоров`я, видані лікувально-профілактичними закладами, показання свідків, які підтверджують вчинення особою дій, що не властиві психічно здоровій людині, та інше. Кожна із обставин, якими заявники мотивують свої вимоги, має бути підтверджена наявними доказами (ст. 83, ч.5 ст.177 ЦПК України).

Не містить подана заява зазначення доказів по наведеним заявником обставинам потреби стороннього догляду відносно ОСОБА_3 внаслідок її безпорадності по хворобі, а також того, що заявник є єдиною особою, яка фактично здійснює догляд останньої.

Окремо слід зауважити, що заявник ставить вимогу про призначення його опікуном відносно повнолітньої особи, при цьому не надає до заяви усіх необхідних документів, визначених вимогами п. 3 діючих Правил опіки та піклування, на підтвердження можливості бути опікуном.

Також, враховуючи суб`єктний склад учасників в даній категорії справ зважаючи на положення ч. 3 ст. 296 ЦПК України в поданій заяві не зазначено відомостей та процесуальний статус інших близьких родичів особи, щодо якої ставиться питання про визнання її недієздатною, зокрема дочки ОСОБА_2 ОСОБА_4 , а також не підтверджено належними доказами її позиції щодо можливості самій бути опікуном та щодо призначення заявника опікуном.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заяву слід залишити без руху, а заявникові надати строк для усунення вказаних вище недоліків.

Наразі, слід зауважити, що залишення заяви без руху з метою належної її оформлення у відповідності до вимог чинного цивільно-процесуального законодавства не являє собою обмеженням у доступі до правосуддя. Згідно практики Європейського суду з прав людини, виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу наглядним є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заяву слід залишити без руху, а заявникові надати строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 185, 297 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Орган опіки та піклування Вінницької міської ради, про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки над нею та призначення опікуна - залишити без руху, надавши заявникові строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків не більше п`яти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути заявникові зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя