Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1511/23
Провадження № 2/332/1609/24
Рішення

Іменем України

11 червня 2024 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Яцуна О.С.,

за участю секретаря: Чуб С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

Встановив:

У березні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, що 11.04.2023 було уточнено шляхом збільшення позовних вимог.

В обґрунтування позову, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог, зазначено, що, посилаючись на ст. ст. 525, 526, 530, 625, 1048-1049 ЦК України та умови договору № 4075953, укладеного 29.04.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 , ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просить стягнути з відповідача заборгованість за договором в загальному розмірі 63 140,79 грн, судовий збір в розмірі 2 684,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

Заочним рішенням суду від 16.11.2023 позов задоволений у повному обсязі.

Ухвалою суду від 12.04.2024 заочне рішення суду скасоване, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Від представника відповідача адвоката Сікорської І.С., надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, обґрунтовуючи свої доводи тим, що в матеріалах справи відсутній реєстр права грошових вимог та акт прийому-передачі. Тобто, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що б підтверджували наявність у ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права вимоги до відповідача. Разом з тим, з наданих позивачем додатків до позову неможливо встановити отримання відповідачем від кредитодавця коштів. Матеріали справи також не містять і доказів видачі ОСОБА_1 одноразового ідентифікатора. Також ОСОБА_1 заперечує щодо нарахованих процентів, адже вони на її думку нараховані неправомірно, заперечує в частині нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Також необґрунтованими з боку позивача є вимоги про стягнення правничої допомоги в розмірі 8 000,00 грн.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, доводи якої аналогічні за своїм змістом тим, що викладені у позові. Також представником позивача надані контраргументи щодо позиції відповідача, викладеній у відзиві.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Окрім того, з боку позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, сума заборгованості зменшена на суму раніше заявлених 3% річних та інфляційних втрат.

Від представника позивача ОСОБА_2 , надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Від представника відповідача адвоката Сікорської І.С., в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі сторони відповідача, інші клопотання відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

З`ясувавши позицію учасників справи, викладену в письмових запереченнях, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

29.04.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено електронний договір № 4075953 про надання споживчого кредиту (а.с. 9-11). За умовами даного договору:

- відповідачу було надано кредит на суму 14 500,00 грн (п. 1.3), шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача;

- строк кредиту становить 30 днів (п. 1.4);

- дата повернення кредиту 29.05.2021, продовжена до 27.06.2021 (п. 1.4 та п. 4.2);

- знижена процентна ставка 0,95% в день (п. 1.5.1).

Матеріалами справи встановлено, що 03.05.2022 між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір факторингу № 03-05/2022, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за кредитним договором (а.с. 15-16). Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення (а.с. 21).

Отже, до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», відповідно до укладеного вище договору факторингу, перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі 63 140,79 грн, що складається з наступного: заборгованість за кредитним договором 14 500,00 грн; сума процентів за користування кредитом 33 060,00 грн; інфляційні втрати 13 649,72 грн, 3% річних 1 931,07 грн.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, надала суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову з огляду на обставини, викладені в ньому.

Відповідь на відзив ґрунтується на доводах, аналогічних тим, що викладені у позові.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Загальні норми, якими обґрунтовується прийняте судом рішення.

Приписами ч. 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства сторонами (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Відповідно до частин 1-2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

В той же час, згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію» (надалі Закон), електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

У відповідності до ч. 12 ст. 11 Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону).

Наведене знаходить своє підтвердження у постанові Верховного Суду по справі № 524/5556/19 від 12.01.2021.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Судом в ході розгляду справи встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 14 500,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою, наданою АТ КБ «ПриватБанк» на виконання вимог ухвали суду від 12.04.2024 за Вих. № 20.1.0.0.0/7-240426/32973 від 03.05.2024 (а.с. 230).

За умовами кредитного договору діє знижена процентна ставка 0,95% в день і вона застосовується відповідно до умов, наведених у п. 1.5.1 цього договору (а.с. 9).

Позивачем суду наданий розрахунок заборгованості, що не був спростований відповідачем належними доказами.

Згідно цього розрахунку, ОСОБА_1 здійснила наступні оплати на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом: 28.05.2021 на суму 4 132,50 грн (а.с. 18); 27.06.2021 на суму 8 265,00 грн (а.с. 18) та 27.07.2021 на суму 8 265,00 грн (а.с. 18 зворотний бік) в зв`язку з чим, відповідно до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору, відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 26.08.2021) зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

26.08.2021 ОСОБА_1 свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись п. 4.3. Кредитного договору, Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль.

Надалі відповідач оплати за Кредитним договором не здійснювала, у зв`язку з чим і виникла заборгованість в загальному розмірі 47 560,00 грн, що складається з наступного: заборгованість за кредитним договором 14 500,00 грн; сума процентів за користування кредитом 33 060,00 грн.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконувати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В ході розгляду справи судом встановлено, що розмір процентів за користування кредитом був узгоджений між відповідачем та первісним стягувачем договором та паспортом споживчого кредиту; з розрахунку вбачається, що жодних додаткових нарахувань, окрім узгоджених між сторонами, до відповідача не здійснювалось, а тому сума в розмірі 47 560,00 грн, заявлена позивачем до стягнення з відповідача, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо одноразового ідентифікатору.

Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.

На виконання вищенаведених вимог законодавства відповідачеві було надано одноразовий ідентифікатор М761139.

З кредитного договору, графіку платежів та паспорту споживчого кредиту вбачається, що вони підписані одноразовим ідентифікатором М761139, разом з яким є відмітка « ОСОБА_1 ».

Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

За наведених обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».

Дослідивши надані суду докази, позиції сторін з приводу даного спору, суд вважає, що в судовому засіданні достовірно встановлено факт укладення 29.04.2021 кредитного договору між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , за яким позивачем було надано відповідачу кредитні кошти в сумі 14 500,00 грн.

Підписавши вказаний договір (шляхом використання електронного одноразового паролю) відповідач фактично погодилась із запропонованими кредитодавцем умовами кредитного договору, що свідчить про те, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, які вони повинні виконувати.

З наведених доказів слідує, що відповідач здійснила відповідний алгоритм дій, спрямованих на укладення кредитного договору.

Щодо правомірності та законності відступлення права вимог.

Підпунктом 3 п. 5.1 договору № 4075953 від 29.04.2021 передбачено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Споживача (а.с. 9 зворотний бік).

Статтею 512 ЦК України визначено кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3).

Згідно ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає (ст. 1077 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Тобто, судом встановлено, що дії з боку первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» щодо відступлення права вимоги до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, є правомірними, що відповідають вимогам укладеного між ними договору та чинному законодавству.

Щодо нарахування та стягнення процентів, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 536 ЦПК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За умовами Кредитного договору, між позивачем та відповідачем узгоджені відсоткові ставки.

Оскільки згідно умов договору з 26.08.2021 відбулась автопролонгація договору на 90 днів, то і проценти за користування кредитом нараховувались на той же термін.

Згідно розрахунку заборгованості, остання дата нарахування процентів за користування кредитом 24.11.2021 (а.с. 19).

Отже, суд відхиляє доводи відповідача в цій частині, адже з матеріалів справи встановлено, що дійсно, позивачем не нараховано жодних штрафних санкцій та пені за кредитним зобов`язанням відповідача, а нараховані проценти є узгодженими сторонами по справі.

Щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

11.06.2024, до початку розгляду справи по суті, від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру заборгованості з 63 140,79 грн до 47 560,00 грн, тобто, позовні вимоги зменшені на загальну суму 15 580,79, до якої входили: інфляційні втрати 13 649,72 грн та 3% річних 1 931,07 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі та факт надання правової допомоги підтверджено наступними документами: копією договору про надання правової допомоги № 07/07-2022, укладеного 07.07.2022 між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Крюковою М.В. (а.с. 26); копією звіту про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07.07.2022 на суму 8 000,00 грн (а.с. 27); рахунком на оплату по замовленню № 214/20/03 від 20.03.2023 на суму 8 000,00 грн (а.с. 28); копією платіжної інструкції № 209 від 21.03.2023 на суму 8 000,00 грн (а.с. 29); ордером Серії АН № 1075167 (а.с. 30); копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Крюковою М.В. Серії ДН № 5127 (а.с. 31).

На переконання суду та з врахуванням позиції відповідача щодо цієї вимоги, обґрунтованими, об`єктивними і такими, що відповідають критерію розумності у даній конкретній справі витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, у зв`язку з тим, що вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» задоволені у повному обсязі, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» заборгованість в загальному розмірі 47 560,00 грн, що складається з наступного: заборгованість за кредитним договором 14 500,00 грн; сума процентів за користування кредитом 33 060,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» судовий збір в розмірі 2 684,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складений 17.06.2024.

Суддя О.С. Яцун