АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року

м. Чернівці

справа № 727/1994/24

провадження 822/791/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Височанської Н.К., Половінкіної Н.Ю.,

за участю секретаря Скулеби А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп»,

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02 липня 2024 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Калмикова Ю.О.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивовано тим, що 01 грудня 2023 року о 09:03 годині в м. Чернівці по вул. Фізкультурній, 3, ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Smart Forfour», державний номерний знак НОМЕР_1 , та при виїзді з прибудинкової території житлового будинку по вул. Фізкультурній, 3 не надав дорогу автомобілю «Citroen», державний номерний знакі НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по вул. Фізкультурній у попутному напрямку та автомобілю «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався у зустрічному напрямку, в зв`язку із чим сталося зіткнення, внаслідок чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Зазначає, що ОСОБА_2 порушив п. 10.2 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 грудня 2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано винним у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень.

Вартість відновленого ремонту автомобіля «Citroen», державний номерний знак НОМЕР_2 становить 146978 гривень 26 коп.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована.

ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» виплатило ОСОБА_5 , в рахунок нанесеного матеріального збитку, 47185 гривень 79 коп.

Посилається на те, що відповідач ПрАТ «УСК « Княжа Вієнна Іншуранс груп» здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 47185 гривень 79 коп., однак повинен був сплатити суму матеріального збитку в розмірі 69779 гривень 70 коп, (69779,70 3200 гривень (розмір франшизи) - 47185,79 гривень), а тому на його думку, враховуючи зазначений розрахунок, підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» на користь позивача 19393 гривні 91 коп.

Окрім того, враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода відбулось з вини відповідача ОСОБА_2 , який на правовій підставі керував транспортним засобом, та між його діями та наслідками, що настали є безпосередній причинний зв`язок, що встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці. Прямі збитки завдані позивачу ОСОБА_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не відшкодовані в повному обсязі, зокрема в розмірі 77198,56 гривень (із розрахунку 146978,26 гривень - 69779,70 гривень), а тому з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню матеріальні збитки в сумі 77198 гривень 56 коп..

Крім того, вказує, що вказані події, які пов`язані з дорожньо-транспортною пригодою спричинили йому душевні страждання та моральні переживання, змусили переживати стреси. Враховуючи вищезазначене, розмір заподіяної моральної шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди оцінює в розмірі 20 000 гривень, які просить стягнути з відповідачів на його користь.

Просив суд: стягнути із відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 77198 гривень 56 коп; із відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 16510 гривень; із ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 19393 гривні 91 коп.; із ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 3490 гривень; із ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» на користь ОСОБА_1 витрати за проведення за проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 4500 гривень. Стягнути солідарно із відповідачів на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу та сплачений судовий збір. Стягнути солідарно із відповідачів на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 45 000 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс груп» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не має права на отримання відшкодування, оскільки не є власником транспортного засобу, якому у ДТП завдано механічних пошкоджень, а власник автомобіля вимог до суду не заявляв.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Завдання шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі, відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. ОСОБА_1 керував транспортним засобом, на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, тому правомірно володів цим майном, отже має право на відшкодування завданої шкоди завданою дорожньо-транспортною пригодою.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги - безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

01 грудня 2023 року о 09:03 годині в м. Чернівці по вул. Фізкультурній, 3, ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Smart Forfour», державний номерний знак НОМЕР_1 , та при виїзді з прибудинкової території житлового будинку по вул. Фізкультурній, 3 не надав дорогу автомобілю «Citroen», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по вул. Фізкультурній у попутному напрямку та автомобілю «Volkswagen», держаний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався у зустрічному напрямку, в зв`язку із чим сталося зіткнення, внаслідок чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. ОСОБА_2 порушив п. 10.2 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 грудня 2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано винним у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень.

Згідно з копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 08 грудня 2022 року, ОСОБА_5 належить транспортний засіб «Citrоen», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп».

Згідно з заявою щодо досягнення згоди, в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування, від 20 грудня 2023 року, потерпілий/заявник ОСОБА_5 та страховик Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» досягнули згоди щодо розміру страхового відшкодування, який складає 47185 гривень 79 коп. Зазначений розмір страхового відшкодування розраховано, на підставі (розрахунку AUDATEX, висновку незалежного експерта, калькуляції СТО) розрахунку AUDATEX та з урахуванням передбаченого розміру франшизи 3200 гривень, застосування коефіцієнту фізичного зносу (за наявності) та інших вимог, що передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, визначений в цій заяві, відповідає волевиявленню ОСОБА_1 та викладений без стороннього примусу.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з такого.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду першої інстанцій не відповідає.

Відмовляючи у задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не має права на отримання відшкодування, оскільки не є власником транспортного засобу, якому у ДТП завдано механічних пошкоджень, а власник автомобіля вимог до суду не заявляв.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння.

Правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно ( ст. 396 ЦК України).

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Враховуючи наведене, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном, на достатній правовій підставі, відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

ОСОБА_1 керував транспортним засобом, на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, колегія суддів вважає, що він правомірно володів цим майном, а тому має право на відшкодування завданої шкоди, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 не має права на отримання відшкодування, оскільки не є власником транспортного засобу, якому у ДТП завдано механічних пошкоджень.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 278/44/17.

Щодо стягнення з ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування.

В силу ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Загальні підстави відшкодування шкоди визначеніст.1166 ЦК України. Згідно з частинами першою, другою якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В силу ч.1ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як роз`яснено у пунктах 16, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком.

В силу ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст.6 вказаного Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Відповідно до п.22.1ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до абз.2 п.36.2ст.36 зазначеного Закону у разі визнання страховиком вимог заявника обґрунтованими він приймає рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Так, п.36.1 та п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

За правилами абз.1 п.36.4. ст.36 вказаного Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 20 грудня 2023 року на ім`я голови правління ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» подав заяву про досягнення згоди, в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування.

За змістом вказаної заяви ОСОБА_5 вбачається, що між ним і страховиком досягнуто згоду про розмір страхового відшкодування, який складає 47185 гривень 79 коп, розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, визначений у цій заяві, відповідає волевиявленню та викладений без стороннього примусу.

Верховний Суд у постанові від 10 червня 2020 року у справі № 333/2096/17 (провадження № 61-20343св18) зазначив, що заява щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування в силу частини першої статті 202 ЦК України є правочином, тобто дією особи, спрямованої на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, згідно з частиною першої статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) вказано, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Власник пошкодженого автомобіля «Citroen», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_5 , звернувшись до страховика про виплату страхового відшкодування та, в подальшому, власноручно підписавши заяву щодо досягнення згоди, в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування, підтвердив, що між ним і страховиком досягнуто згоду про розмір страхового відшкодування, що відповідає його волевиявленню.

Отже, ОСОБА_5 погодився з розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком, і не наполягав на проведенні додаткової оцінки чи експертизи пошкодженого автомобіля та отримав страхове відшкодування у розмірі 47185 гривень 79 коп.

Отже, на переконання суду, в діях відповідача, а саме ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» відсутні ознаки порушення вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в зв`язку із чим слід відмовити у задоволенні позову, в частині позовних вимог до ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп», із наведених вище підстав.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завданої матеріальної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Системний аналіз статей 1187,1188 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до положень статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Тобто у такому разі потерпілий має право звернутися безпосередньо до страхувальника (завдавала шкоди, відповідальної особи) з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З метою захисту інтересів потерпілого згідно з положеннями статті 1194 ЦК України на страхувальника (боржника) покладається додаткова - субсидіарна відповідальність, яка застосовується у випадку, коли в зобов`язанні беруть участь два боржники, один з яких є основним, а другий - додатковим (субсидіарним). При цьому основним боржником є саме страховик, який за договором цивільно-правової відповідальності зобов`язався відшкодувати третім особам шкоду, завдану його страхувальником, а субсидіарним (додатковим) - сам боржник.

Згідно зі ст. 619 ЦК України субсидіарний боржник несе відповідальність перед кредитором додатково до відповідальності основного боржника. Тобто потерпіла особа має право висувати вимогу до субсидіарного боржника не одразу, а лише в тому випадку, якщо цю вимогу не задовольнив основний боржник.

Отже, якщо у деліктному зобов`язанні боржників декілька, один з яких є основним - страховик, а другий - додатковим (субсидіарним - винна особа, страхувальник), між якими укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності, і потерпіла особа не отримала від основного боржника страховика відшкодування шкоди в повному обсязі, то потерпіла особа в майбутньому може звернутися в порядкуст.1194 ЦК України до субсидіарного боржника за відшкодуванням різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в межах ліміту відповідальності страховика. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється, якщо отриманого страхового відшкодування недостатньо для відшкодування шкоди в повному обсязі.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 звернувся до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» із заявою про страхове відшкодування, в якому погоджується з тим, що розмір страхової виплати складає 47185 гривень 79 коп, також в заяві зазначено, що розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування визначений у вказаній заяві відповідає його волевиявленню та викладений без стороннього примусу.

Дана заява подана відповідно до вимог п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Пунктом 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до ч.1ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) ( п.1 ч.2ст.22 ЦК України).

Відповідно дост.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована, ліміт страхової відповідальності на момент дорожньо-транспортної пригоди становив 160 000 гривень, сума відшкодування про стягнення якої просить позивач не перевищує розмір страхового ліміту.

Тому підстав для покладення обов`язку по відшкодуванню шкоди на відповідача, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, не вбачається.

Щодо відшкодування моральної шкоди

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому, суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Так, як вбачається з матеріалів справи, всупереч вищенаведеним нормам матеріального та процесуального права, позивачем в позовній заяві не зазначено, у чому конкретно полягали страждання (фізичні, душевні або психічні), як і не зазначено характеру немайнових втрат, зокрема їх тривалості, можливості відновлення тощо.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

В матеріалах справи відсутні будь - які докази, які свідчать про те, що відповідачами вчинено будь - які дії, які б вказували на спричинення моральної шкоди позивачу. Стороною позивача також не наведено жодної обґрунтованої підстави, як і не надано доказів того, що відповідачами у справі вчинено дії, за наслідками яких позивач просить стягнути моральну шкоду. Позивачем не надано доказів наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідачів та їх вини в заподіянні моральної шкоди.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині підлягає зміні, з підстав, викладених в цій постанові.

Керуючись ст. ст.374, 376,381,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02 липня 2024 року, виклавши її в редакції цієї постанови.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 08 жовтня 2024 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: Н.К. Височанська

Н.Ю. Половінкіна