Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

05 листопада 2024 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді - Якимець О. І.,

за участю секретаря судових засідань Карпишиної К.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням інфляційних втрат та 3% відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17.05.2021 відповідач позичив у позивача 27660 доларів США на строк до 31.08.2021, про що склав боргову розписку. Станом на 23.04.2024 відповідач грошові кошти не повернув. Розмір боргу станом на цю дату за офіційним курсом НБУ складає 1098027,36 грн. Також з урахуванням приписів ст. 625 ЦК України відповідач повинен сплатити на користь позивача інфляційні втрати за період з 01.09.2021 по 23.04.2024 у розмірі 432794,59 грн та 3% річних у розмірі 87 152, 25 грн.

Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення на позов.

30.05.2024 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів передано до Подільського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю.

19.07.2024 ухвалою Подільського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі №761/15335/24, призначено підготовче засідання.

26.09.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження.

05.11.2024 ухвалою суду, яка внесена у протокол судового засідання, з урахуванням думки сторони позивача, відмовлено відповідачу у зупиненні провадження у справі №761/15335/24, оскільки доказів того, що відповідач проходить військову службу у районі виконання бойових завдань на території України та це перешкоджає йому користуватися його процесуальними правами, матеріали клопотання не містять.

У судовому засіданні позивач просила суд позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача наявну заборгованість за борговою розпискою, з урахуванням інфляційних втрат та 3% відсотків річних.

Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи належним чином.

Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

17.05.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму 27660 доларів США, строк повернення коштів до 31.08.2021. Розписка містить дату 17.05.2021, прізвище, анкетні дані та підпис позичальника.

Зазначена обставина підтверджуються копією розписки від 17.05.2021, оригінал якої був оглянутий у судовому засіданні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Також, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів (постанова Верховного Суду від 30 серпня 2022 року у справі № 361/8807/18).

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

В силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст. 533 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За частиною другою цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Як встановлено судом у судовому засіданні, 17 травня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму 27660 доларів США на строк до 31.08.2021, про що відповідачем складена розписка від 17.05.2021.

Відомості про виконання відповідачем своїх зобов`язань відповідно до умов укладеного договору відсутні.

Спеціального порядку визначення суми, яка підлягає сплаті у гривнях, сторони в укладеному ними договорі не погоджували.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України згідно з якою якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі №500/5194/16 від 11.09.2024 констатувала, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які підлягають стягненню з боржника, вносить двозначність у розуміння суті обов`язку боржника.

Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним/приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення.

За наслідками розгляду цієї справи судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, які виникли у нього з договору позики від 17.05.2021, та не повернув грошові кошти в розмірі 27660 доларів США в строк до 31.08.2021, допустивши прострочення. Доказів на підтвердження протилежного матеріали справи не містять.

Відтак, відповідач повинен повернути позивачу грошові кошти за договором позики в розмірі 27660 доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення.

Вимога про стягнення 3% річних в сумі 87152,25 грн задоволенню не підлягає, оскільки їх нарахування здійснено безпідставно без врахування вимог п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Також не підлягають задоволенню вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 432794,59 грн, оскільки норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

У разі порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях із визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача відшкодовуються пропорційно розміру задоволених позовних вимог (67,86 %), а тому до стягненню підлягає судовий збір в розмірі 10274,00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 17 травня 2021 року у розмірі 27 660 (двадцять сім тисяч шістсот шістдесят) доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 10 274,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складений 11.11.2024.

Суддя О. І. Якимець