Провадження № 2/127/5020/24
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2024 року м. Вінниця
Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Волошин С.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна та російської федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої військовою агресією проти України,
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави Україна та РФ про відшкодування моральної шкоди, завданої агресією проти України, в якому просить стягнути з російської федерації на свою користь моральну шкоду в розмірі 2 000 000, 00 грн. та стягнути з Держави Україна на свою користь моральну шкоду в розмірі 2, 00 грн.
Ухвалою суду від 23.10.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано триденний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.
08.11.2024 на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Суд дослідивши матеріали позовної заяви та заяви про усунення недоліків, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.
Щодо встановленого судом недоліку позовної заяви як відсутність документа, що підтверджує сплату судового збору або звільнення від сплати судового збору, суд зазначає наступне.
Згідно п. 22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справ в усіх інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
Підставу для звільнення від сплати судового збору, з посиланням на п. 22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач мотивує порушенням його права власності на землю, надра, атмосферне повітря, водні та інші ресурси, посилаючись також на ст. 13 Конституції України.
Суд не погоджується із зазначеними доводами з огляду на наступне.
Щодо окупації території України, що призвело до моральної шкоди позивача, то у п. 22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», чітко зазначено, що підставою звільнення від сплати судового збору є тимчасова окупація території України, збройна агресія, збройний конфлікт, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України.
Зі змісту цієї норми вбачається, що основною умовою звільнення від сплати судового збору у разі тимчасової окупації, збройної агресії чи збройного конфлікту є вимушене переселення з тимчасово окупованої території.
В ухвалі суду від 23.10.2024 позивачеві було роз`яснено, що у ч.1 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Тобто, довідка внутрішньо переміщеної особи є тим документом, що підтверджує вимушене переселення людини із тимчасово окупованої території у зв`язку із збройною агресією чи збройним конфліктом, окупацією тощо.
Суд звертає увагу позивача на те, що самого лише факту посилання на окупацією території України є недостатньою підставою для звільнення від сплати судового збору на підставі п.22 ч.1 ст.5 Закону, оскільки, норма закону чітко вказує на те, що обов`язковою умовою такого звільнення є вимушене переселення з таких (окупованих) територій.
Суд також врахував той факт, що згідно паспортних даних позивача, останній з 07.10.2014 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, що затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами відповідно Наказу № 363 від 20.12.2023), територія Вінницької області окупована не була, територія міста Вінниці не відносилася до категорії населених пунктів, де ведуться (велися) бойові дії.
Враховуючи викладене суд вважає, що на позов ОСОБА_1 не розповсюджується пільга передбачена п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Щодо посилання позивача на порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно, суд зазначає наступне.
Так, у заяві про усунення недоліків позовної заяви позивач посилається на положення статті 13 Конституції України.
Відповідно до статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.
Суд звертає увагу на те, що позивач у заяві не розкриває повний зміст статті 13 Конституції України, що призводить до невірного її трактування та тлумачення.
У статті 13 Конституції України також зазначено про те, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Аналізуючи зазначену норму, суд констатує, що суб`єктом права власності на землю, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є народ України.
Відповідно до статті 5 Конституції України, народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Право власності Українського народу (суспільної групи) реалізують саме органи державної влади та органи місцевого самоврядування, у формі та у спосіб визначений Конституцією України.
Саме тому, саме органи державної влади та органи місцевого самоврядування у спосіб передбачений законом уповноважені здійснювати право власності Українського народу.
В той же час, ОСОБА_1 є індивідуальним суб`єктом громадянином.
Так, у п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», підставою для звільнення від судового збору, є зокрема, порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно внаслідок окупації, збройного конфлікту або збройною агресією.
В контексті п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», таке рухоме або нерухоме майно в разі звернення фізичної особи до суду за захистом своїх прав повинно не лише належати особі на праві приватної власності, але й має бути порушено внаслідок окупації, збройного конфлікту або збройною агресією.
В ухвалі суду від 23.10.2024 судом роз`яснено, що в якості підстави звільнення від сплати судового збору в порядку п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», може бути подано, зокрема, акти ДСНС, довідки з НПУ, акти про пожежі та інших документів, що підтверджують порушення права власності позивача на об`єкти як рухомого так і нерухомого майна.
Всупереч вимогам ч.4 ст.177 ЦПК України, позивач не надав доказів сплати судового збору або документів які б підтверджували б підстави для звільнення від сплати судового збору на підставі п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Щодо посилання позивача на підставу звільнення від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», слід звернути увагу позивача на наступне.
Позивач у заяві про усунення недоліків зазначає, що саме незаконні дії та рішення органів державної влади російської федерації призвели до вторгнення військ рф на територію України, що в подальшому завдано позивачу моральної шкоди.
Судом в ухвалі суду від 23.10.2024, встановлено, що лише одна із позовних вимог стосується відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а розмір такої позовної вимоги становить 2,00 гривні.
Отже підстав для звільнення від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», щодо позовної вимоги про стягнення з російської федерації на користь позивача моральної шкоди в розмірі 2 000 000, 00 грн., судом не встановлено.
У заяві, що надійшла на адресу суду 08.11.2024, ОСОБА_1 не усунув зазначені недоліки, документи, що підтверджують сплату або звільнення від сплати судового збору суду не представлено.
Крім того позивач у заяві про усунення недоліків не виклав обставини справи із зазначенням посилань на відповідні докази щодо спричинення йому моральної шкоди, не долучено до матеріалів заяви відповідного розрахунку, згідно якого позивач оцінив свої страждання, що також було підставою для залишення позову без руху.
Тому, суд вважає, що недоліки позовної заяви у вигляді відсутності документа, що підтверджує сплату судового збору або ж документа, що підтверджує наявність підстав для звільнення від сплати судового збору, а також відсутності у заяві викладу обставин справи із зазначенням посилань на відповідні докази щодо спричинення йому моральної шкоди не усунено.
Враховуючи те, що недоліки позовної заяви визначені в мотивувальній частині ухвали суду від 23.10.2024 позивач не усунув у спосіб та строк, визначені ухвалою, суд доходить до висновку про наявність підстав для визнання позовної заяви не поданою та повернення її позивачу.
Керуючись ст.185, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна та російської федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої агресією проти України - вважати неподаною та повернути позивачу.
Роз`яснити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позову (ч.7 ст. 185 ЦПК України).
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення такій особі ухвали суду.

Суддя: