РІШЕННЯ

іменем України

11 листопада 2024 рокуСправа №451/997/24
Провадження № 2/451/370/24

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Куцик-Трускавецької О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Сологуб М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди,-

за участі:

представника позивачки ОСОБА_6 ;

представниці відповідача С. Кінцак;

встановив:

Стислий виклад позиції сторін

Представником позивачки ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - ОСОБА_7 на розгляд суду подано позов до АТ «Українська Залізниця» (відповідач) про відшкодування моральної шкоди у якій просить суд:

стягнути з Акціонерного товариства «Українська Залізниця» на користь ОСОБА_1 200 000 гривень в якості відшкодування завданої моральної шкоди;

стягнути з Акціонерного товариства «Українська Залізниця» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 800 000 гривень в якості відшкодування завданої моральної шкоди.

В обґрунтування вимог щодо предмета спору представник позивачки покликається на те, зокрема, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с-щі Ольшаниця, Рокитинського районну, Київської області, потяг скоїв наїзд на гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який від отриманих травм помер. ОСОБА_9 одружився з ОСОБА_10 в 2012 році та в шлюбі виховали чотирьох дітей, які на момент смерті батька були малолітніми. Це свідчить про стійкість життєвих зв`язків та про сталий життєвий устрій в родині. Діти ж мали сімейні відносини з батьком не більшу частину, а все своє життя. Отже смертю ОСОБА_11 було зруйновано найважливіший життєвий зв`язок, який жодним чином замінений бути не може. Діти втратили батька в малолітньому віці та змушенні проживати все своє життя без батька, позивачка змушена докладати додаткових зусиль як для організації свого життя так і по відношенню до своїх дітей, оскільки потрібно як матеріально забезпечувати так і надавати батьківську любов і турботу. Смерть ОСОБА_11 спричиняє страждання для позивачів та зміну в психологічному стані.

Враховуючи те, що позивачів та померлого об`єднували тісні стосунки, вони отримували підтримку і допомогу від загиблого, його смерть повністю змінила життя позивачів у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки. Просить позов задовольнити.

13 вересня 2024 року представником відповідача АТ «Українська залізниця» - С. Кінцак на розгляд суду подано відзив на позовну заяву, в якому остання просить суд продовжити строк для подання доповнення до даного відзиву та прийняти їх до розгляду, відмовити позивачці в задоволенні позовної заяви про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі, відмовити позивачці, яка діє в інтересах ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , в задоволенні позовної заяви про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі.

Зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Також зазначає, що відповідно до Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що затверджено наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 24.03.1998 № 193/2633 (далі - Правила) визначено вимоги щодо безпеки громадян при користуванні послугами залізничного транспорту, знаходженні на території та об`єктах залізничного транспорту. Відповідно до пунктів 2.5., 2.6., 2.15., 2.19., 2.20. Правил пішоходам забороняється: - ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; - переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше, ніж 400 м; - класти на рейки залізничної колії будь-які предмети; - сидіти на краю посадкової платформи, перону; - знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння. Щодо обставин справи, представниця відповідача зазначає, що в добу ІНФОРМАЦІЯ_1 потяг № 6240 електропоїзд ЕД-9м № 220 вагою 377т, 24 вісі слідував під управлінням локомотивної бригади депо Фастів-1 в складі машиніста ОСОБА_15 та помічника машиніста ОСОБА_16 . На 77 км перегону Рокитне-Ольшаниця машиніст ОСОБА_15 застосував екстрене гальмування при швидкості руху 60 км/год з подачею сигналів великої гучності для запобігання наїзду на людину, яка раптово вийшла на колію в кривій ділянці, на сигнали великої гучності особа не реагувала. Наїзду уникнути не вдалося. Зупинившись о 19 год. 10 хв. після огляду місця наїзду було виявлено, що потерпілий не подає ознак життя про що машиніст електропоїзда повідомив ДСП ст. Ольшаниця «Савочко», викликав працівників поліції та швидкої. О 20 год 08 хв. отримавши команду слідчого поліції ОСОБА_17 , машиніст потяга відновив рух, затримка потяга склала 1 год 08 хв. Відповідно до довідки перевірки технічного стану електропоїзда під час заходу в депо в добу ІНФОРМАЦІЯ_1 та огляду електропоїзда ЕД-9м № 220, гальмівне обладнання, буферні ліхтарі, прожектори та звукові сигнали знаходились в технічно справному стані. Просить суд звернути увагу, що загиблий перебував на колії та жодним чином не реагував на звукові попереджувальні сигнали про наближення потяга, який рухався із дозволеною швидкістю та котрий застосував екстрене гальмування, однак потяг не зміг зупинитися миттєво та уникнути наїзду на чоловіка, який вийшов на колію та жодним чином не реагував на подачу звукових сигналів(а.с.52-58).

17.10.2024 представницею відповідача АТ «Української залізниці» - С. Кінцак надіслано до суду додаткові пояснення у справі, у яких остання зазначає, що із висновку судово-медичної експертизи № 44 від 12.03.2021 при судовотоксикологічному дослідженні № 1012 від 07.04.2021 в крові трупа ОСОБА_8 , виявлено етиловий спирт в концентрації - 1,61%, що як правило при житті може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння. Просить суд звернути увагу, що загиблий перебував на колії та жодним чином не реагував на звукові попереджувальні сигнали про наближення електропоїзда, який рухався із дозволеною швидкістю та котрий застосував екстрене гальмування, однак потяг не зміг зупинитися миттєво та уникнути наїзду на чоловіка, який раптово вийшов на колію та жодним чином не реагував на подачу звукових сигналів великої гучності, тому в діях машиніста відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 276 КК України, як і будь-який склад злочину взагалі(а.с.149-154).

Позиція представників сторін у суді.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат В. Таргоній позовні вимоги підтримав повністю, з підстав зазначених у позові. Додатково пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в 2021 в с-щі Ольшаниця, Рокитинського районну, Київської області, потяг, належний АТ «Укрзалізниця», скоїв наїзд на гр. ОСОБА_8 , внаслідок чого останній помер. Наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між наїздом потягу і смертю потерпілого, підтверджено висновком судово-медичної експертизи. Позивачка є дружиною ОСОБА_11 , а також позивачами є четверо малолітніх його дітей. Смертю чоловіка та батька позивачам завдано моральну шкоду. Смерть ОСОБА_11 повністю змінила життя позивачки, оскільки він був її чоловіком, який надавав моральну, фізичну та матеріальну допомогу позивачці та їх дітям. ОСОБА_10 завдано душевну травму, яку неможливо відновити. Найбільше від вказаної пригоди постраждали діти, які вже ніколи не матимуть батька. Діти дуже сумують за ним, переживають відповідні душевні хвилювання. Просив стягнути зазначену суму моральної шкоди з відповідача, як власника джерела підвищеної небезпеки, оскільки така відповідальність прямо передбачена діючим законодавством.

У судовому засіданні представниця відповідача - адвокат С. Кінцак заперечувала проти позову з підстав, зазначених у відзиві. Додатково пояснила, що за фактом наїзду потягу на ОСОБА_11 було внесено відомості до ЄРДР. Згідно з висновком судово-медичної експертизи трупа останнього в крові останнього виявлено алкоголь. Потерпілим порушено правила безпеки громадян на залізничному транспорту України, внаслідок чого настала його смерть. Кримінальне провадження за фактом смерті ОСОБА_11 було закрито, вини працівників АТ «Укрзалізниця» встановлено не було. Моральна шкода відшкодовуються фізичною або юридичною особою за наявності її вини, а такої вини не існує. Просить відмовити у задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення проти нього, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Заяви та клопотання учасників справи

07 серпня 2024 року представником відповідача АТ «Укаїнської залізниці» - С. Кінцак подано до суду заяву про представництво інтересів відповідача(а.с25-26).

09 серпня 2024 року представником відповідача - С. Кінцак подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції(а.с.37-38).

23 серпня 2024 року представником позивачки - ОСОБА_18 подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції(а.с.74-75).

19 вересня 2024 року представником позивачки - ОСОБА_18 подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи(а.с.93-94).

20.09.2024 ВП №1(смт. Рокитне) Білоцерківського РУП ГЕНП в Київській області надіслало матеріали досудового розслідування(а.с.98-147).

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 30.07.2024 прийнято справу до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження(а.с.23-24).

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 08.08.2024 виправлено описку допущену в ухвалі Радехівського районного суду Львівської області від 30.07.2024(а.с.32 ).

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 13.08.2024 судове засідання у справі №451/997/24 постановлено провести 23.07.2024 о 11 год 00 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми «Відеозв?язок. Електронний Суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи(а.с.48-49).

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 02.09.2024 судове засідання у справі №451/997/24 постановлено провести 04.09.2024 о 10 год 00 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми «Відеозв?язок. Електронний Суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи(а.с.78-79).

Ухвалою підготовчого засідання від 04.09.2024 підготовче засідання відкладено та витребувано у ВП №1(смт. Рокитне) Білоцерківського РУП ГЕНП в Київській області матеріали досудового розслідування(а.с.87-88).

Ухвалою підготовчого засідання від 19.09.2024 підготовче засідання відкладено та повторно витребувано у ВП №1(смт. Рокитне) Білоцерківського РУП ГЕНП в Київській області матеріали досудового розслідування(а.с.96).

Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить наступних висновків.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 06 листопада 2012 року вбачається, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_19 зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 71, дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_20 »(а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 13 березня 2021 року вбачається, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Ольшаниця, Рокитнянського районну, Київської області(а.с.11).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 28 грудня 2012 року вбачається, що батьками ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_8 та ОСОБА_1 (а.с.13).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 16 жовтня 2015 року вбачається, що батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_8 та ОСОБА_1 (а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 10 травня 2019 року вбачається, що батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_8 та ОСОБА_1 (а.с.14).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 10 травня 2019 року вбачається, що батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_8 та ОСОБА_1 (а.с.15).

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2024/004749565 від 10.05.2024 вбачається, що ОСОБА_10 проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР №0000361 від 12.03.2021, порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 276 КК України, а саме з постанови про закриття кримінального провадження від 26.04.2021 № 0000361 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1, близько 19 год. 30 хв. на залізничному перегоні смт. Рокитне с. Ольшаниця, неподалік залізничної станції «Ольшаниця», що на території Ольшаницької ОТГ Київської області (Південно-Західна залізниця) пасажирський електропотяг № 6240 ЕД-9м № 22 сполученням Фастів-Миронівка під керуванням машиніста ОСОБА_15 , під час руху по парній колії в напрямку від залізничної станції «Фастів» до залізничної станції «Миронівка» здійснив наїзд на ОСОБА_8 , який перечипився через залізничну колію. При виявленні чоловіка на коліях машиністом було застосоване екстрене гальмування та вимушена зупинка потяга, однак через перебування чоловіка на невеликій відстані від потягу запобігти наїзду не вдалося. Внаслідок залізничної пригоди ОСОБА_8 загинув на місці події від отриманих тілесних ушкоджень(а.с.102-104).

Відповідно до висновку експерта № 44 від 12 березня 2021 року, ЄРДР № б/н, вбачається, що смерть ОСОБА_11 настала від відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння черепа, крововиливом під тверду мозкову оболонку, також при судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа ОСОБА_11 виявлено етиловий спирт в концентрації - 1,61%, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння(а.с.127-130).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом.

Підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів - це комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв (частини перша-друга статті 11 Закону України «Про залізничний транспорт»).

Пунктом 100 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457, передбачено, що залізниці повинні забезпечувати потреби населення у пасажирських перевезеннях, безпеку користування залізничним транспортом, необхідні зручності, якісне обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, своєчасне перевезення і збереження багажу і вантажобагажу.

Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, заборонено: підходити ближче ніж на 0,5 метра до краю платформи після оголошення про подачу або прибуття поїзда до його повної зупинки; сидіти на краю посадкової платформи, перону; знаходитися на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння (пункти 2.16, 2.19, 2.20).

Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП водієм (машиністом), який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №760/28302/18-ц (провадження №61-12464св20) та від 02 листопада 2020 року у справі №133/1238/17 (провадження №61-19345св19).

Відповідно до частини 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з пунктом 1 частиною 1 статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю.

Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого, на яку послається відповідач у справі.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам, дітям, а також іншим особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 9 вказаної постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадку,якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У відповідності до пункту 4 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

Згідно із частини 2 статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності та справедливості, встановлені судом обставини, майновий стан відповідача, глибину та тривалість моральних страждань позивачки, яких вона зазнала внаслідок смерті її чоловіка, характер та тривалість її немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди.

Нещодавно Верховним Судом була розглянута аналогічна справа № 740/3561/21, яка за своїми обставинами схожа на справу, що розглядається.

Так, у справі № 740/3561/21 позивач також звернулась до суду для стягнення моральної шкоди з АТ «Українська залізниця», завданої смертю її чоловіка, на свою користь та на користь своїх дітей. У справі № 740/3561/21 також зі сторони загиблого була наявна груба необережність та порушення Правил дорожнього руху. Більш того, у нього в крові був знайдений алкоголь. Так само, як і у цій справі, у справі № 740/3561/21 у діях машиніста електропоїзда не виявлено ознак кримінального правопорушення і вини АТ «Українська залізниця» у тому, що сталося, не було. При цьому за результатами розгляду цієї справи № 740/3561/21 судом стягнуто 200 000, 00 грн. моральної шкоди на користь матері та по 250 000,00 грн. моральної шкоди на користь кожного з дітей.

Також, у постанові Верховного Суду від 30 січня 2023 року у справі № 740/3561/21, провадження № 61-10987св22 з приводу аналогічного предмета спору викладена наступна правова позиція: «Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.

Така ж правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц), в ід 26 жовтня 2022 року у справі № 243/6516/21.

Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

За викладених обставин, суд доходить висновку, що обставини щодо спричинення шкоди не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

При цьому, судом враховано, що смерть настала від тяжких тілесних ушкоджень, отриманих при зіткненні з джерелом підвищеної небезпеки - електровозом, належним відповідачу, вина та протиправність дій АТ «Українська залізниця» відсутні, а смерті потерпілого, який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, сприяла його власна груба необережність. При цьому обставин непереборної сили або умислу потерпілого судом не встановлено.

За таких обставин, врахувавши фактичні обставини справи, поведінку потерпілого, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивачів, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує факт наявності грубої необережності потерпілого від нещасного випадку, характер та обсяг страждань позивачів з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у їх життєвих стосунках. При цьому, суд виходить із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Так, Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Суд враховує, що Верховним Судом при розгляді аналогічних справ, було визначено, що розумним, пропорційним та справедливим розміром моральної шкоди, завданої смертю родича внаслідок наїзду електропоїзда, за відсутності вини заподіювача шкоди, та за обставин, коли смерті сприяла груба необережність загиблого, було визначено 200 000,00 грн. на користь матері та по 250 000,00 грн. на користь кожної дитини.

Як на основну підставу для відмови у задоволенні позовних вимог позивача відповідач посилається на свої припущення про те, що смерть загиблому родичу позивача була спричинена не внаслідок наїзду на нього електропоїзду (джерела підвищеної небезпеки), а внаслідок умислу загиблого на скоєння суїциду та внаслідок обставин непереборної сили.

Щодо посилання на обставини непереборної сили: у даній справі немає жодних обставин, які б підпадали під визначення обставин непереборної сили. Відповідачем не додано доказів, які б підтверджували наявність обставин непереборної сили у даному випадку.

Згідно з частиною 2 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Пунктом 1 частини 2 статті 1167 ЦК встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною 1 статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частина 5 цієї статті встановлює, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до роз`яснень, наданих у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Частиною 3 статті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначена можливість настання відповідальністі заподіювача шкоди без вини у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Так, у справі № 439/1213/18, провадження № 61-8734св19, постанова від 17 червня 2020 Верховний суд в своєму рішенні вказав, що «виходячи із положень частини другої статті 1187 та частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи.

В постанові Верховного Суду від 16.12.2020 по справі № 161/3557/19, провадження № 61-18595св19 з приводу доказів моральних страждань при втраті близького родича викладена наступна правова позиція: «Верховний Суд бере до уваги, що сам факт загибелі дочки під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

Відповідно до частини першої, третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Також в постанові Великої палати Верховного суду від 15 грудня 2020 року по справі №752/17832/14-ц, зазначено, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У справі № 599/645/21 АТ "Українська залізниця" в касаційній скарзі посилалося, в тому числі, на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування нової редакції підпункту "а" підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України в частині оподаткування сум відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, що компенсується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

За результатами розгляду касаційної скарги АТ "Українська залізниця" у справі № 599/645/21 Верховний Суд зробив висновки про те, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю. Враховуючи те, що у справі, рішення в якій переглядається Верховним Судом, спір стосувався відшкодування моральної шкоди, завданої платникам податків (батькам) внаслідок смерті їхнього сина, тобто відшкодування шкоди найвищого ступеня, заподіяної життю та здоров`ю, тому Верховний Суд з`ясував, що зміни в податковому законодавстві не поширюються на оподаткування сум, які за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам внаслідок смерті їхнього сина.

Отже, у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21 (провадження № 61-18490св21) викладено висновок про застосування нової редакції підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України в частині оподаткування сум відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, що компенсується, зокрема її батькам, згідно з яким такі суми не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платників податку.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1, близько 19 год. 30 хв. на залізничному перегоні смт. Рокитне с. Ольшаниця, неподалік залізничної станції «Ольшаниця», що на території Ольшаницької ОТГ Київської області (Південно-Західна залізниця) пасажирський електропотяг № 6240 ЕД-9м № 22 сполученням Фастів-Миронівка під керуванням машиніста ОСОБА_15 , під час руху по парній колії в напрямку від залізничної станції «Фастів» до залізничної станції «Миронівка» здійснив наїзд на ОСОБА_8 . Внаслідок указаної транспортної події, ОСОБА_9 загинув на місці. Пасажирський електропотяг № 6240 ЕД-9м № 22, який належить AT «Українська залізниця», є джерелом підвищеної небезпеки.

Позивачка ОСОБА_10 була дружиною загиблого ОСОБА_11 відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 06 листопада 2012 року. Під час перебування у шлюбі у подружжя народилося четверо дітей: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 . Приймаючи до уваги вказане, суд вважає доведеними ті обставини, що позивачка відносить до категорії осіб, які відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України мають право на відшкодування моральної шкоди.

У зв`язку з фактом смертельної дорожньо-транспортної пригоди слідчим відділу СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області С. Жуком було відкрито кримінальне провадження №0000361 від 12.03.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України, яке 26.04.2021 було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки стаття 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд враховує глибину та тривалість моральних страждань позивачів, яких вони зазнали внаслідок смерті чоловіка та батька у результаті ДТП, та беручи до уваги принципи розумності і справедливості.

Суд також приймає до уваги, що втрата близької людини спричинила та буде спричиняти в подальшому душевні страждання позивачам, ці обставини істотно змінюють їх життя, тягнуть за собою додаткові зусилля для організації свого життя та життя дітей. Відновити становище, яке існувало до смерті чоловіка та батька у житті позивачів не можливо.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Також суд бере до уваги, що сам факт загибелі ОСОБА_11 під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачки та її чотирьох дітей, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що позивачці було завдано моральної шкоди внаслідок непоправної втрати близької людини (чоловік, який загинув внаслідок наїзду електровоза), що підлягає відшкодуванню відповідачем. Та обставина, що шкода спричинена не з вини відповідача, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише у разі спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Обставин непереборної сили або умислу потерпілого судом під час судового розгляду не встановлено.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до пп. 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1% відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при поданні позовної заяви, судові витрати підлягають стягненню з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави у розмірі 10 000 грн 00 коп.

Керуючись ст.ст. 23, 82, 1167, 1168, 1172, 1187, 1193 ЦК Україн, ст.ст. 10, 19, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, Радехівський районний суд Львівської області, -

ухвалив:

позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження: 03680, вул. Єжи Ґедройця, бкд. 5, м. Київ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , документ № НОМЕР_8, орган, що видав 4633, РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 ) 200 000 (двісті тисяч) гривень в якості відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження: 03680, вул. Єжи Ґедройця, бкд. 5, м. Київ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , документ № НОМЕР_8 орган, що видав 4633, РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 200 000 (двісті тисяч) гривень в якості відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження: 03680, вул. Єжи Ґедройця, бкд. 5, м. Київ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , документ № НОМЕР_8 орган, що видав 4633, РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 200 000 (двісті тисяч) гривень в якості відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження: 03680, вул. Єжи Ґедройця, бкд. 5, м. Київ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , документ № НОМЕР_8 орган, що видав 4633, РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , 200 000 (двісті тисяч) гривень в якості відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження: 03680, вул. Єжи Ґедройця, бкд. 5, м. Київ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , документ № НОМЕР_8 орган, що видав 4633, РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , 200 000 (двісті тисяч) гривень в якості відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження: 03680, вул. Єжи Ґедройця, бкд. 5, м. Київ) в дохід держави 10 000,00 грн судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України; отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; р/р UA0026001; код класифікації доходів бюджету -22030106.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складене 14.11.2024

Головуючий суддяКуцик-Трускавецька О. Б.