КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 757/39485/23-ц

номер провадження 22-ц/824/6765/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Колодочки Павла Олександровича та ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року /суддя Бусик О.Л./

у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, просила стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по процентах у зв`язку з безпідставним користуванням Банком коштами ОСОБА_1 за період з 03 січня 2017 року по 31 серпня 2023 року у сумі 152 346 грн. 25 коп., що еквівалентно 4 166,04 доларів США по курсу НБУ, а також 3% річних за період з 03 січня 2017 року по 31 серпня 2023 року у сумі 31 032 грн. 85 коп., що еквівалентно 846 доларів США по курсу НБУ, а також судовий збір в сумі 1 833 грн. 80 коп.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі 13 980 грн. 91 коп. та судовий збір в сумі 139 грн. 73 коп. /а.с. 85-87/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, в частині відмови, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення в цій частині скасувати, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що рішення відповідачем умисно не виконується. Стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами відповідає умовам, визначеним ст. 536 ЦК України, розмір яких встановлюється договором або законом. Наголошувала, що договірні зобов`язання між сторонами припинені з 03.01.2017 р., на сьогодні банк користується її коштами у розмірі 4 245, 44 доларів США безпідставно, що підпадає під регулювання ч. 2 ст. 1214 ЦК України та ст. 536 ЦК України. Розмір процентів у відповідності до ст. 1048 ЦК України встановлюється на рівні облікової ставки НБУ. Наголошувала на правовій позиції, висловленій ВП ВС 23.05.2018 р. у справі №910/1238/17.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, в частині задоволених позовних вимог, представник АТ КБ «Приватбанк» - Колодочка П.О. також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення в цій частині скасувати, відмовивши у позові у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що право позивачки на стягнення згідно ст. 625 ЦК України 3% річних могло б виникнути лише з дати остаточного ухвалення рішення судом касаційної інстанції, на умисне невиконання якого вона посилається - 28.04.2022 р. Банк наголошував в суді першої інстанції на порушення строку позовної давності. Також позивач не враховує принципу розрахунків річних, суд першої інстанції приймає такий розрахунок всупереч Постанові ВП ВС від 09.11.2021 р. у справі №320/5115/17. Також наголошував на Постанові НБУ від 24.02.2022 р. №18 про призупинення роботи валютного ринку та ст. 617 ЦК України щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Також представник АТ КБ «Приватбанк» Хитрова Л.В. звернулась з відзивом на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , фактично, виклавши аналогічні доводи, викладені в апеляційній скарзі, просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, апеляційна скарга банку підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у позові, на підставі наступного.

Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року по справі №759/1383/17 стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивачки ОСОБА_1 депозитний вклад у сумі 4 245,44 доларів США, процентів за користування депозитним вкладом у розмірі 235,25 доларів США, пеню за безпідставне списання коштів з рахунку у розмірі 1 045,50 доларів США та пеню у сумі 7 132,72 доларів США на підставі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Постановою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року вказане рішення було змінено та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивачки пеню у сумі 110 000 грн. на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». В решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28 квітня 2022 року постанову апеляційного суду було змінено, відмовлено ОСОБА_1 у стягненні з Банку пені у сумі 7 132,72 доларів США на підставі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та зменшено розмір пені на підставі п.37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» до 25 217,46 грн. В решті судові рішення залишено без змін.

На виконання постанови суду касаційної інстанції 26 серпня 2022 року Святошинським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист.

Постановою Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 06 жовтня 2022 року на виконання рішення суду відкрито виконавче провадження НОМЕР_1.

Звертаючись з даним позовом, позивачка просила стягнути з відповідача заборгованість по процентах у зв`язку з безпідставним користуванням Банком коштами ОСОБА_1 в сумі 4 245,44 доларів США за період з 03 січня 2017 року по 31 серпня 2023 року у сумі 152 346 грн. 25 коп., що еквівалентно 4 166,04 доларів США по курсу НБУ.

Відмовляючи у вказаних вимогах, суд першої інстанції вірно вказував, що загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Так, стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

З вказаною нормою права особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Згідно із частиною другою статті 1214 ЦК у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до статті 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

З матеріалів справи слідує, що позивачка ставить питання про стягнення відсотків з відповідача у зв`язку з безпідставним користуванням Банком її коштами за несвоєчасне виконання Банком рішення суду, а тому у даному випадку відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ст. 1212, 1214, 536 ЦК України. Крім того, нарахування суми відсотків на суму вкладу передбачено ст. ст. 1058,1070 ЦК України, за аналогією до ст. 1048 ЦК України, також припиняється з моменту припинення/розірвання договору депозитного вкладу.

Після розірвання договорів банківського вкладу за рішенням суду проценти не виплачуються, оскільки договірні зобов`язання, у тому числі і з виплати процентів, припиняються (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №757/51036/17 від 14 грудня 2021 року).

Як було встановлено судами при розгляді справи №759/1383/17, що депозитний договір було розірвано 03 січня 2017 року.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентах у зв`язку з безпідставним користуванням Банком коштами ОСОБА_1 та за вимогами ст. 1048 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до суб`єктивно трактування положень закону та висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Судовим рішенням встановлено і факт припинення правовідносин за Договором від 17.06.2015 року про депозитний вклад «Стандарт» №SAMDNWFD000 з 03 січня 2017 року.

Дійсно, нормою статті 536 ЦК України передбачена плата за користування чужими грошовими коштами. При цьому, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала на позицію щодо терміну «користування чужими грошовими коштами» (стаття 536 ЦК України), який використовується у двох ситуаціях: 1) одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; 2) прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (стаття 1048 ЦК України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (стаття 625 ЦК України) (зокрема, це постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 38) і від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 (пункти 6.20-6.24)).

Тобто, термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - боржник до певного строку одержує можливість не повертати кошти (або оплату за товар, якщо мова йде про товарний кредит). Тобто, з дозволу кредитора він користується його грошовими коштами і вносить за це плату (проценти). Друге - коли ж настає строк повернення коштів, а боржник цього не робить, мова йде про неправомірне користування чужими грошовими коштами. Якщо правова природа відсотків за правомірне користування чужими коштами - це винагорода, то можна з впевненістю стверджувати, що ця плата має вноситись до закінчення строку, на який було надано грошові кошти. Якщо припиняється право користуватись коштами, обов`язок платити за це теж припиняється. Якщо боржник продовжує користуватись грошима після закінчення строку (неправомірне користування), кредитор також не позбавлений права на отримання процентів.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду (зокрема, вищевказана справа №910/1238/17, постанова від 23.05.2018 р.) визначилася з тим, що плату за прострочення виконання зобов`язання врегульовано законодавством, а саме охоплено диспозицією ч. 2 ст. 625 ЦК України. Тобто ця норма конкретизує визначений у ст. 536 ЦК України обов`язок боржника сплачувати проценти за незаконне користування чужими грошовими коштами.

Порядок нарахування процентів як винагороди за правомірне користування детально визначено залежно від виду правовідносин нормами ЦК України (ст. 1048 - позика, ст. 1054 - кредит, ст. 1061 - банківський вклад).

Після закінчення строку повернення коштів плата за користування ними трансформується у своєрідну компенсацію, гарантію належного виконання зобов`язання та охоплюється ст. 625 ЦК України.

Між сторонами мали місце вкладні правовідносини, то в такому разі нарахування відсотків на суму вкладу передбачено саме ст. 1058, 1061 ЦК України і їх нарахування, за аналогією до ст. 1048 ЦК України, також припиняється з моменту припинення/розірвання договору депозитного вкладу.

Аналогічна позиція викладена і у Постанові Верховного Суду у справі №757/51306/17 від 14.12.2021 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Водночас, задовольняючи стягнення 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України за невиконання рішення суду за період з 03 липня 2017 року по 31 серпня 2023 року, суд першої інстанції керувався, зокрема, обов`язковістю виконання рішення суду, закріпленою у ст. 129-1 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

Встановлено, що Банком не виконано рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року, постанова Київського апеляційного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року та постанова Верховного Суду від 28 квітня 2022 року в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» суми депозитного вкладу в розмірі 4 245,44 доларів США

Постанова Верховного Суду від 28 квітня 2022 року в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені на підставі пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» в сумі 25 217,46 грн. виконано Банком 26 липня 2023 року, що підтверджується випискою по рахунку за вказану дату.

За таких обставин суд першої інстанції вважав, що наявні підстави для стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» 3% річних за несвоєчасне невиконання рішення суду та з урахуванням вимог ст. 257 ЦК України дійшов висновку, що підлягають стягненню 3% річних, за період з 31 серпня 2020 року по 31 серпня 2023 року щодо невиконання рішення суду в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» суми депозитного вкладу, що становить 13 980 грн. 91 коп.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Постановою Верховного Суду від 28 квітня 2022 року суд змінив рішення Київського апеляційного суду в частині стягнення пені, зменшено розмір пені на підставі п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» до 25 217,46 грн., та відмовив у стягненні пені, нарахованої відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

28 квітня 2022 року судом касаційної інстанції остаточно встановлено необхідність виплати ОСОБА_1 суми депозитного вкладу в розмірі 4245,44 доларів США, нарахованих процентів в розмірі 235,25 доларів США та суми пені в розмірі 25 217,46 грн.

Також судовим рішенням встановлено і факт припинення правовідносин за Договором від 17.06.2015 року про депозитний вклад «Стандарт» №SAMDNWFD000 з 03 січня 2017 року.

06 жовтня 2022 року державний виконавець Печерського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцька А. С., за заявою стягувача ОСОБА_1 постановою відкрила виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання постанови Верховного Суду від 28.04.2022 року.

25 липня 2023 року рішення Верховного Суду в частині стягнення з Банку пені в національній валюті України виконано, що підтверджується випискою з банківського рахунку (Виписка надана до суду першої інстанції). Що стосується судового рішення від 28.04.2022 року в частині стягнення суми депозитного вкладу та процентів в іноземній валюті, доларах США, то воно станом на момент розгляду вказаної справи в суді перебуває на виконанні через введення обмежень Національним банком України 24 лютого 2022 року постановою № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», якою було призупинено роботу валютного ринку України, крім операцій продажу іноземної валюти клієнтами. Питання щодо виконання судових рішень, ухвалених в іноземній валюті знаходиться на контролі Міністерства юстиції України.

Відтак, саме через наявність обмежень в законодавстві України воєнного часу, рішення судів в іноземній валюті не виконуються, а виконавчі провадження тривають, на що суд першої інстанції уваги не звернув, а отже, зобов`язання виконано не з вини банку, а внаслідок встановлених законодавчих обмежень.

З урахуванням встановлених обставин справи, рішення суду першої інстанції у вказаній частині підлягає скасуванню, апеляційний суд відмовляє у вимогах ОСОБА_1 про стягнення 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати стороні відповідача за апеляційний розгляд компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Колодочки Павла Олександровича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року - скасувати в частині стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі 13 980 грн. 91 коп., відмовивши у вказаних вимогах.

В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: