ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 643/7921/23
Номер провадження 22-ц/818/2844/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

представника ОСОБА_1 адвоката Беркута Н. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року в складі судді Аркатової К.В. у справі № 643/7921/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луценко Вікторія Сергіївна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Десятниченко Ірина Володимирівна, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу (далі ХМНО) Луценко Вікторія Сергіївна, приватний нотаріус ХМНО Десятниченко Ірина Володимирівна, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2023 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

У червні 2024 року ОСОБА_2 пред`явлено позов до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус ХМНО Луценко В.С., приватний нотаріус ХМНО Десятниченко І.В., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року у прийнятті позовної заяви третьої особи ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що в провадженні суду вже перебуває справа за позовом ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, у якій ОСОБА_2 приймає участь як третя особа, у зв`язку з чим суд вважав що позов третьої особи ОСОБА_2 не може бути прийнятий до розгляду як такий, що поданий щодо того ж самого предмету спору з тих самих підстав.

20 червня 2024 року ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» на вказане судове рішення подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована відсутністю підстав для відмови у відкритті провадження, оскільки інші позови між ним та ОСОБА_1 щодо чинності заповіту відсутні.

Також, оскаржувана ухвала постановлена не в судовому засіданні 06 червня 2024 року, а лише 11 червня 2024 року, що не відповідає вимогам закону, оскільки цивільним процесуальним законодавством не передбачено вирішення вказаного питання поза призначеним судовим засіданням.

21 серпня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Беркута Наталія Михайлівна, подала відзив, в якому просила ухвалу суду залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що подання окремого позову третьою особою спрямовано на затягування строків розгляду даної справи.

ОСОБА_2 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 з початку військової агресії РФ проти України постійно проживають за кордоном. Позов ОСОБА_3 про оскарження заповіту подала через уповноваженого представника ще 10 серпня 2023 року не визначивши у позові третьою особою свого сина ОСОБА_2 .

Окреме клопотання про залучення до справи ОСОБА_2 в якості третьої особи позивачкою було подано 19 березня 2024 року, тобто через сім місяців після подання позову до суду, а сам позов третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_2 подано 24 травня 2024 року - через 9 місяців після подання його матір`ю аналогічного позову.

Вказувала, що позови є ідентичними, фактично, ОСОБА_2 не заявляє самостійні вимоги щодо оскаржуваного заповіту, а дублює позов, який тривалий час розглядається судом.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 адвоката Беркуту Н. М., яка заперечувала проти скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Матеріали справи свідчать, що 10 серпня 2023 року ОСОБА_3 звернулась до Московського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус ХМНО Луценко В.С., приватний нотаріус ХМНО Десятниченко І.В., в якому просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_7 , складений на користь ОСОБА_1 , посвідчених приватним нотаріусом ХМНО Десятченко І.В., за реєстровим № 153.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 31 серпня 2023 року вказану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з ненаданням доказів вартості спадкового майна (том 1, а.с. 17-18).

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 14 вересня 2023 року позовну заяву ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним передано на розгляду Дзержинському районного суду міста Харкова (том 1, а.с.28-30).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2023 року позов ОСОБА_3 залишено без руху з підстав ненадання копії оспорюваного заповіту (том 1, а.с. 39-40).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2023 року позов ОСОБА_3 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (том 1, а.с. 69-70).

19 березня 2024 року ОСОБА_3 було подано клопотання про залучення у справі третіх осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 .

Вказана клопотання було задоволено ухвалою суду першої інстанції від 04 квітня 2024 року (том 2, а.с. 48-50).

23 травня 2024 року ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» звернувся з самостійними вимогами до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус ХМНО Луценко В.С., приватний нотаріус ХМНО Десятниченко І.В. та просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_7 , складений на користь ОСОБА_1 , посвідчених приватним нотаріусом ХМНО Десятченко І.В., за реєстровим № 153 (том 2, а.с.103-104).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року у прийнятті позовної заяви третьої особи відмовлено (том 2, а.с. 107-108).

У частині 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1, абзацу 12 частини 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини 1 статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Положеннями статті 43 ЦПК України визначені загальні процесуальні права та обов`язки учасників справи.

Порядок та умови вступу третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, у справу врегульованого нормами статті 52 ЦПК України.

Відповідно до статті 52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача. Після вступу у справу третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, справа за клопотанням учасника справи розглядається спочатку.

Необхідною умовою набуття статусу третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору є дотримання таких критеріїв як: 1) матеріально-правовий (наявність єдиного предмету спору); 2) суб`єктний (позовні вимоги можуть бути пред`явлені як одній стороні, так і декільком сторонам); 3) часовий (вступ у справу відбувається до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження).

Дотримання цих критеріїв необхідно оцінювати та з`ясовувати під час прийняття рішення щодо вступу у справу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги.

За статтею 195 ЦПК України до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у якій відкрито провадження, застосовуються положення статей 193 і 194 ЦПК України, тобто як до вимог щодо подачі зустрічного позову.

Відповідно до частини 2 статті 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема, коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження із первісним позовом ухвалою суду.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватися. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Таким чином, у процесі розгляду судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, щодо якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Отже, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень статті 52 ЦПК України має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.

Таким чином, позовні вимоги третьої особи, яка подала позов відповідно до приписів статті 52 ЦПК України, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

Аналогічні за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 916/3245/17, від 12 червня 2019 року в справі № 916/542/18 та Верховного Суду від 09 вересня 2019 року в справі № 910/12463/18.

Між тим, згідно з частинами 1, 3, 4 статті 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У заявах про залучення третіх осіб і в заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Зі змісту наведеної норми слідує, що третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має перебувати з однією із сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін.

Суть інституту третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, полягає в тому, що його застосування слугує процесуальним забезпеченням права регресу, а умова, що за законом третя особа залучається чи вступає у справу на стороні позивача чи відповідача, передбачає, що участь у процесі третьої особи випливає з тих відносин, які пов`язують її з однією із сторін у процесі.

Отже, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача у разі, коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Тобто такі особи не є суб`єктами спірних правовідносин, тому суд не вирішує питання про їх права та обов`язки. Судове рішення лише в майбутньому може вплинути на їх права та обов`язки щодо якоїсь із сторін у спорі, зокрема в разі пред`явлення до них регресного позову.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин), позивач просить про захист свого права.

За змістом ЦПК України позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 630/487/16 (провадження № 61-8780св18) указано, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 було залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_3 у ясноті третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору. Даних, що ОСОБА_2 вже звертався з вимогами про визначення заповіту недійсними шляхом окремного позову за межами цієї справи матеріали справи не містять.

Цивільне процесуальне законодавства встановлює різний обсяг прав та обов`язків для позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, а також наслідків у разі ухвалення рішення.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що участь ОСОБА_2 у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору свідчить про наявність спору між цієї особою та відповідачем, що в свою чергу, є підставою для відмови у прийнятті його позовної заяви.

Зважаючи, що предмет позову ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є тотожним, а саме дійсність заповіту, складеного ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції вважає, що сумісний розгляд цих вимог є доцільним й ефективним, відповідає принципам процесуальної економії.

Доводи відповідача щодо зловживання ОСОБА_2 процесуальними правами, оскільки позов та апеляційна скарга подані з метою затягування справи є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

Також, наявність тотожних доводів позову ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не свідчить про відсутність підстав для прийняття позовної заяви третьої особи, оскільки цивільне процесальне законодавства не містить таких обмежень у разі пред`явлення вимог в порядку статті 52 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ч.1ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню в справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Оскільки постанова Харківського апеляційного суду не стосується вирішення справи по суті, підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відсутні, тому розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.367, ч. 2 ст. 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року скасувати, справу направити до Дзержинського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина