Справа № 509/1718/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участю секретаря судового засідання: Степанової Н.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу № 509/1718/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

ВСТАНОВИВ:

22.03.2024 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 02.04.2016 року Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 46. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою звернення до суду стало те, що спільне життя у сторін не склалося, у кожного із подружжя різні погляди на життя, стосунки розладилися, зникло взаєморозуміння та взаємоповага. Як зазначає позивач фактично шлюбні відносини не підтримують з кінця 2016 року, з того часу проживають окремо. Тому звернулася з даним позовом до суду та просить розірвати шлюб, оскільки в подальшому збереження сім`ї вважає неможливим.

28.03.2024 року відкрито провадження у справі та в порядку ст.ст. 274, 279 ЦПК України призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, судом неодноразово повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи за адресою зареєстрованого місця проживання. Відзиву, заяв чи клопотань на адресу суду не надсилав.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 24 СК України передбачено - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу - не допускається.

Одночасно, статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку допомогою фізичного або психічного насильства - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до положень ст.ст. 104, 105 СК України шлюб може бути припинений шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, що має місце у даному випадку.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них.

Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У відповідності до ч.2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до свідоцтва про шлюб (виданого повторно) серії НОМЕР_1 , 02 квітня 2016 року Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , актовий запис № 46.

Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 ».

Від шлюбу у сторін є малолітній син ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У сторін спільне життя не склалося, кожен з них по різному дивиться на головні критерії шлюбу та на життя та сім`ю в цілому, разом не проживають та не ведуть домашнє господарство.

Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відновлювати подружні відносини не має наміру, а тому вважає, що їх сім`я розпалась остаточно.

Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, як того вимагають положення ст.111 СК України, суд не вбачає.

Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливими, поновлювати сімейні відносини позивач наміру не має, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позовна заява ОСОБА_1 в частині вимоги про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Щодо вимоги залишення дитини на виховання матері, суд зазначає наступне.

Під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участі у вихованні дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою. Водночас під час розгляду цієї справи не вирішується питання про визначення місця проживання дитини, чи участі у його вихованні кожного із батьків, оскільки така вимога позивачкою не ставилась, а лише заявлено вимогу про залишення сина їй на виховання. Зважаючи на те, що відповідач по справі не висловив суду свою думку щодо місця проживання спільної дитини разом із матір`ю, способу виховання, що може свідчити про наявність спору між сторонами з цього питання та враховуючи те, що долученими до позовної заяви доказами не підтверджено відсутності спору між сторонами щодо того, з ким з батьків буде проживати дитина сторін після розірвання шлюбу, то суд відмовляє у задоволенні позову в частині залишення спільного сина на виховання матері.

На підставі викладеного та керуючись ст. 24, 56, 104, 105, 110-112 СК України, ст. 12, 13, 19, 23, 258-259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований 02 квітня 2016 року Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 46.

В задоволення решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Є. М. Панасенко