Провадження № 2/752/8065/24
У Х В А Л А

Іменем України

08 листопада 2024 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В., розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», третя особа: Фермерське господарство «Деметра», про визнання договорів застави недійсними, -

в с т а н о в и в:

04.11.2024 до Голосіївського районного суду міста Києва через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла вказана позовна заява, за підписом позивача, в якій вона просить суд:

- визнати договір застави рухомого майна №310821-ЗАВ/6 від 31.08.2021 та додаткову угоду до нього між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 не дійсними;

- визнати договір застави рухомого майна №200123-ЗАВ/6 від 20.01.2023 укладений між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 не дійсним.

Стягнути з відповідача та користь позивача судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема, тим, що позивачці під час ознайомлення з господарською справою стало відомо, що ухвалою господарського суду Київської області від 01.05.2024 відкрито провадження у справі № 916/1893/24 за позовом АТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет застави за кредитними договорами.

Зокрема, за матеріалами справи № 916/1893/24 між Фермерським господарством «Деметра» та Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» були укладені Кредитні договори за № 310821-КЛН від 31.08.2021, № 310821-КЛН/2 від 31.08.2021, № 310821-КЛН/3 від 31.08.2021, № 200123-КЛН від 20.01.2023 між Акціонерним товариства «Банк Кредит Дніпро». Також між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» укладено договір застави рухомого майна № 310821- ЗАВ/6 від 31.08.2021 (зі змінами та доповненнями) та договір застави рухомого майна №200123- ЗАВ/6 від 20.01.2023.

На обґрунтування позовних вимог до ОСОБА_1 , у вказаній справі АТ «Банк Кредит Дніпро» надав копії договору застави рухомого майна №310821-ЗАВ/6 від 31.08.2021 та додаткову угоду до нього нібито то укладених між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 та договору застави рухомого майна №200123-ЗАВ/6 від 20.01.2023 нібито укладений між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 .

Позивач наголошує, що вона не підписувала цих договорів, а на копії договорів, які долучив відповідач до матеріалів господарської справи № 916/1893/24 містяться підписи, які від її імені виконано невідомою особою.

Як стверджує позивач, вказані договори було підписано іншою, невідомою їй особою, а між нею та відповідачем не погоджувались умови вказаного договору.

За таких обставин позивач звернулась до суду з відповідним позовом у даній справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2024 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Слободянюк А.В.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 546 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Отже, застава є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер застави стосовно основного зобов`язання.

Підставою для застави є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника та кредитором боржника.

У статтях 1 та 2 ЦПК України зазначено про призначення ЦПК України і визначені завдання та основні засади цивільного судочинства.

ЦПК України визначає юрисдикцію і повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Аналогічно статті 1 та 2 Господарського процесуального кодексу

України (далі - ГПК України) визначають призначення ГПК України та завдання і основні засади господарського судочинства.

ГПК України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частина перша статті 19 ЦПК України встановлює, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У пункті 1 частини першої статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала у постановах від 01.03.2018 у справі № 461/12052/15, від 23.01.2019 у справі № 210/2104/16 та інших, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, по-друге, спеціальний суб`єктний склад спору, у якому однією із сторін є, як правило, фізична особа.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 753/12916/15 викладено правову позицію згідно з якою 15.12.2017 - дати набрання чинності Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» - спір щодо правочину, укладеного на забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду, якщо таке основне зобов`язання є господарським і спір щодо нього підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.11.2023 у справі № 201/5876/22 зазначено наступне: «справи щодо правочину, у тому числі оскарження реєстраційних дій щодо такого правочину, укладеного на забезпечення виконання основного зобов`язання між юридичними особами, належить до юрисдикції господарського суду, оскільки такий правочин є похідними від кредитних правовідносин господарюючих суб`єктів»

Вбачається, що спір у цій справі стосується визнання недійсними укладених між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 договорів застави, які є способом забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами, сторонами яких є юридичні особи - АТ «Банк Кредит Дніпро» та ФГ «Деметра», тобто, стосується правовідносин, які є похідними від кредитних правовідносин господарюючих суб`єктів.

Враховуючи вказані правові висновки, предмет спору та характер спірних правовідносин, спір у даній справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

За вказаних обставин суд зазначає, що позивач у цій справі обрав помилкову юрисдикційну підвідомчість для звернення з відповідним позовом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За змістом ч. 4 ст. 186, п. 7 ч. 1 ст. 353 ЦПК України ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 186, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У відкритті провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», третя особа: Фермерське господарство «Деметра», про визнання договорів застави недійсними - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя А.В. Слободянюк