Ухвала

Іменем України

04 жовтня 2024 року

смт Краснопілля

справа № 578/1035/23

провадження № 2-з/578/3/24

Краснопільський районний суд Сумської області у складі: головуючого судді Косар А. І. розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в селищі Краснопілля Сумського району Сумської області у судовій справі єдиний унікальний номер 578/1035/23 заяву відповідача /за первісним позовом/ ОСОБА_1 про забезпечення зустрічного позову

учасники судового процесу:

представника позивача ОСОБА_2 /за первісним позовом/ адвокат Верем`юк Д. А. в режимі відео конференції,

відповідач / за первісним позовом/ ОСОБА_1 в режимі відео конференції,

секретар судового засідання ОСОБА_3

та установив:

У червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Краснопільського районного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа: Сумський обласний нотаріальний архів, про визнання договорів купівлі продажу недійсними, стягнення моральної шкоди, в якому просить суд виселити відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з житлового будинку номер АДРЕСА_1 ; зобов`язання відповідач 1 передати ключі від житлового будинку, правовстановлюючі документи та інші документи на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за вказаною адресою; стягнути з відповідачів у солідарному порядку 70 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

18 серпня 2023 року Ухвалою Краснопільський районний суду Сумської областіприйняв до розгляду позовну заяву ОСОБА_2 та відкрив провадження у судовій справі єдиний унікальний номер 578/1035/20. Справу призначив до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

10 листопада 2023 року Ухвалою Краснопільський районний суду Сумської області зупинив провадження у судовій справі єдиний унікальний номер 578/1035/23 до набрання законної сили рішенням у судовій справі єдиний унікальний номер 578/817/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа: Сумський обласний нотаріальний архів, про визнання договорів купівлі продажу недійсними, стягнення моральної шкоди.

У вересні 2024 року від представника позивача адвоката Верем`юка Д. А. надіслана заява про відновлення провадження у справі з посиланням на ту обставину, що Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2024 року у судовій справі єдиний унікальний номер 578/817/20 касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_4 залишено без задоволення, тобто у судовій справі єдиний унікальний номер 578/817/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа: Сумський обласний нотаріальний архів, про визнання договорів купівлі продажу недійсними, стягнення моральної шкоди рішення набрало законної сили.

30 вересня 2024 року Ухвалою Краснопільський районний суду Сумської області поновив провадження у судовій справі єдиний унікальний номер 578/1035/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про виселення відповідачів, стягнення моральної шкоди у солідарному порядку.

Справу призначив до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 13:15 год. 16 жовтня 2024 року в приміщенні суду (вул. Вокзальна, 18, селище Краснопілля, зал судових засідань № 2 ).

У вересні 2024 року у судовій справі № 578/1035/23 відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічним позовом до первісного позивача ОСОБА_2 про стягнення в їх користь сплаченої за визнаними недійсними договорами купівлі продажу вартості житлового будинку та земельної ділянки, а саме 55 000,00 грн, та відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилась вартість домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яка становить 281 000,00 грн.

Між тим, відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення зустрічного позову шляхом накладення арешту на домоволодіння та земельну ділянку під будинком за адресою: АДРЕСА_1 , та заборони іншим особам вчиняти будь які дії щодо вказаної квартири.

Заявник мотивує вимоги заяви тим, що після набрання рішенням законної сили у судовій справі єдиний унікальний номер 578/817/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа: Сумський обласний нотаріальний архів, про визнання договорів купівлі продажу недійсними, стягнення моральної шкоди, ОСОБА_2 отримав можливість розпоряджатися домоволодінням за вказаною вище адресою.

Як відомо відповідачам, позивач уже зробив ряд кроків до такого розпорядження: уклав новий заповіт у нотаріуса, а також розмістив у інтернет спільноті Краснопільського району оголошення про продаж домоволодіння за 5 000,00 Доларів.

Тому є підстави уважати, що позивач намагатиметься ухилитися від виконання вимог закону і повернення відповідачам отриманих від них коштів у сумі 55 000,00 грн, та відшкодування зроблених протягом добросовісного володіння будинком відповідачами поліпшень вартістю 281 000,00 грн, або забезпечення можливості вилучити всі поліпшення (як-от демонтувати міжкімнатні двері, котли твердого газового опалення, навіс на ганку, сантехніку тощо) шляхом відчуження на користь третіх осіб, що у разі не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримав заяву про забезпечення позову з наведених к ній підстав.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Верем`юк Д. А.заперечив проти задоволення заяви про забезпечення позову на тій підставі, що заявник не довів, що позивач ОСОБА_2 має намір реалізувати будинок за вказаною вище адресою. Предметом зустрічного позову є грошові кошти і спору про право власності не має, тобто різні предмети позову. Відсутні докази загрози що не буде виконано рішення за зустрічним позовом. В реєстрі нерухомого майна зазначається будинок, квартира, земельна ділянка під будинком із зазначенням кадастрового номеру. Заява про забезпечення доказів є необґрунтованою і не підтверджена відповідними доказами. На даному етапі відсутні підстави для її задоволення.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд доходить до такого висновку.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За правилами частини другої статті 149 ЦПК забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК).

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19)).

До того ж, як зазначено у постанові ВС від 17.10.2018, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Дійсно заборона вчинення певних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, проте сам факт того, що законодавство передбачає такий вид забезпечення не означає, що він має бути застосований.

Відповідно до чч. 1, 2 статті 149 ЦПК, суд за заявою учасника справи має право вжити види передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Крім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення чи ймовірність утруднення його виконання без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «Антріш проти Франції» (Hentrich v. France)» від 22 вересня 1994 року, серія А № 296-А, пункт 42, та «Кушоглу проти Болгарії» 10 травня 2007 року, заява № 48191/99, підпункти 4962). Будь-яке втручання державного органу у права осіб повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, пункти 69, 73, серія A № 52).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції регламентує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, має забезпечити «справедливу рівність» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою.

З матеріалів заяви про забезпечення позову вбачається, що між сторонами дійсно існує спір щодо грошових коштів, а не права власності на спірне майно.

Заявником не конкретизовано, які саме дії вчиняються чи повинні бути вчинені ОСОБА_2 відносно вказаного у заяві про забезпеченні позову майна, які б мали загрозу його втрати, що не вжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити чи взагалі унеможливити виконання судового рішення.

Доводи заявника, викладені у заяві щодо можливого відчуження цього майна з боку відповідача на користь третіх осіб зводяться виключно до припущень, які не підтверджені фактичними обставинами та належними допустимими доказами.

Окрім цього, до заяви про забезпечення позову не додано актуальних відомостей на час звернення до суду про право власності на нерухоме майно, щодо якого заявник просить вжити заходи забезпечення позову, а саме: житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , та не надано актуальної оцінки цього майна, кадастровий номер земельної ділянки. За таких підстав, заявником не доведено співмірність забезпечення позову з позовними вимогами, з якими ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулия до суду.

До того ж, заява не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає дану заяву необґрунтованою та доходить висновку про відсутність підстав для забезпечення позову. В даному випадку, заявником не доведено, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку, є самим ефективним захистом прав сторони по справі.

Одночасно суд роз`яснює, що відмова не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК.

Керуючись стст. 149, 150, 151-153, 260,261, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, -

Постановив:

У задоволенні заяви відповідача /за первісним позовом/ ОСОБА_1 про забезпечення зустрічного позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та не може бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду по суті спору й окремо від цього рішення

Повне судове рішення складено 8 жовтня 2024 року.

Суддя А. І. Косар