Справа № 149/3045/24
Провадження №2/149/931/24
РІШЕННЯ

Іменем України

11.11.2024 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Гончарук-Аліфанової О. Ю.,

при секретарі Зоріній О. Г.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

20 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником автомобіля "Chery Tiggo2", д.н.з. НОМЕР_1 . 31 травня 2024 року відбулась ДТП за участі вказаного автомобіля, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля "Ford EcoSport", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Хмільницького міськрайонного суду від 25 червня 2024 року відповідача визнано винною у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ "СК "УНІКА", яка, згідно акту узгодження страхового відшкодування, виплатила позивачу 29 986,94 грн. Однак, згідно калькуляції ПрАТ "ВІННИЧИНА-АВТО" вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становила 57 909,94 грн. Враховуючи викладене, позивач просила стягнути із відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 27 923,05 грн, 2 500 грн франшизи, 20 000,00 моральної шкоди та вирішити питання про судові витрати.

Ухвалою суду від 02 жовтня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу надано п`ятнадцять днів для подання відзиву.

Представник відповідача у встановлений закон строк надав відзив на позовну заяві, відповідно до якого у задоволенні позову просив відмовити. Так зазначив, що позивачем не надано доказів того, що вона являється власником транспортного засобу "Chery Tiggo2", д.н.з. НОМЕР_1 , а отже відсутнє порушення суб`єктивного права позивача. Крім того, позивач не довела того факту, що спричинена їй матеріальна шкода перевищила ліміт відповідальності страховика ПрАТ "СК "УНІКА" в розмірі 160 000 грн. Позивач узгодила розмір страхової виплати в розмірі 29 986,94 грн, яка відповідно до тексту угоди від 17 червня 2024 року, є остаточною та підтверджує той факт , що по вказаному страховому випадку у жодному разі, навіть якщо під час проведення ремонтних робіт будуть виявлені додаткові ушкодження, котрі не враховані у виплаті страхового відшкодування, будь-яких майнових чи немайнових вимог до страховика не мати буде. Разом з тим, із вказаної угоди вбачається, що сторони визначаючи розмір страхового відшкодування не зменшували його на розмір франшизи. Також, доказів фактично проведеного ремонту та його оплати до матеріалів справи не надано, а тому вимоги про відшкодування матеріальної шкоди є необґрунтованими. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди представник відповідача заперечив, також посилаючись на їх необґрунтованість.

Разом з тим, представник позивача просив вирішити питання про стягнення з позивача на користь відповідача 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Позивач надала до суду відповідь на відзив, у якій вказала, що спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі. Позивач погодилась з представником відповідача та зменшила розмір позовних вимог в межах різниці між фактичним розміром шкоди за страховою виплатою, яка одержана від страховика, до 2 500 грн. франшизи, оскільки згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 219121765 розмір франшизи становить 2 500,00 грн, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Позивач підтримала вимоги щодо стягнення моральної шкоди та не погодилась з заявленим розміром витрат відповідача на правничу допомогу, вказавши, що сума витрат відповідачем не доведена.

Судом прийнято клопотання позивача про зменшення позовних вимог, викладене у відповіді на відзив, оскільки воно подано в строки, порядок і спосіб, визначений ст. 49 ЦПК України.

Представник відповідача надав до суду заперечення, у яких вказав, що у матеріалах справи відсутні фактичні дані про те, що на момент ДТП автомобіль був у законному володінні позивача, що позивач мав речове право на це майно, та відповідно має право на захист свого речового права. Щодо зменшення розміру позовних вимог представник позивача зазначив, що законом не передбачено у відповіді на відзив включати клопотання про зменшення позовних вимог, а тому, якщо позивач мав намір зменшити позовні вимоги, то це ним зроблено у формі, що не відповідає приписам закону. Щодо відшкодування суми франшизи та моральної шкоди представник відповідача підтримав позицію, викладено у відзиві. Також представник відповідача підтримав вимогу щодо стягнення з позивача витрат? понесенb[ відповідачем на правничу допомогу.

Дослідивши надані докази по справі, судом встановлено наступне.

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 27 травня 2024 року, позивач купила транспортний засіб "Chery Tiggo2", д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 7). Вказане також підтверджується договором комісії № 3149 від 25 травня 2024 року та копією технічного паспорта ( а. с. 6, 5)

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 769088 від 31 травня 2024 року, 31 травня 2024 року о 17:45 год. в м. Хмільнику по вул. Столярчука, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом, д.н.з. НОМЕР_2 , не врахувавши дорожню обстановку, не дотримавшись інтервалу дистанції, допустила зіткнення з іншим транспортним засобом , д.н.з. НОМЕР_1 , де автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 12.1, 13.1 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП (а.с. 8). На підтвердження вказаного позивачем також надано схему ДТП та диск із фотофіксацією пошкоджень автомобіля "Chery Tiggo2", д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 9, 10).

Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25 червня 2024 року відповідача визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Вказана постанова набула законної сили 05 липня 2024 року (а.с. 11).

Згідно поліса № 219121765, цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ПрАТ "СК "УНІКА". Стахова сума на одного потерпілого за шкоду, завдану майну, становить 160 000,00 грн., розмір франшизи становить 2 500,00 грн (а.с. 12, 32).

Відповідно до калькуляції до рахунку-фактури № від 06 червня 2024 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Chery Tiggo2", д.н.з. НОМЕР_1 ставить 57 909,94 грн (а.с. 13).

Із акта узгодження розміру страхового відшкодування (угода про відшкодування матеріальної шкоди № 5/1) від 17 червня 2024 року слідує, що ПрАТ "СК "УНІКА" та позивач погодили розмір страхового відшкодування - 29 986,89 грн. Відповідно до п. 4 вказаного акта заявник визнає, що вказана сума страхового відшкодування є остаточною та підтверджує той факт , що по вказаному страховому випадку у жодному разі, навіть якщо під час проведення ремонтних робіт будуть виявлені додаткові ушкодження, котрі не враховані у виплаті страхового відшкодування, будь-яких майнових чи немайнових вимог до страховика не буде мати (а.с. 14, 50-51).

Оцінивши наведені учасниками аргументи та встановлені судом фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Щодо порушення суб`єктивного права позивача внаслідок ДТП.

У відповідності до позиції, висловленої ВСУ у постанові від 03 грудня 2014 року у справі №6-183цс13, згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно висновків, викладених у постанові ВП ВС від 05 квітня 2023 року у справі № 911/1278/20 та постанові ВС від 10 травня 2023 року у справі № 761/22937/18, як положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно, так і спеціальним законодавством, що регулює порядок обліку та реєстрації транспортних засобів, не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 27 травня 2024 року в якості покупця уклала з ФОП ОСОБА_4 (який в свою чергу 25 травня 2024 року уклав з ОСОБА_5 договір комісії) договір купівлі-продажу транспортного засобу "Chery Tiggo2", д.н.з. НОМЕР_1 . У володінні позивача технічний паспорт на вказаний автомобіль, саме вона отримала суму страхового відшкодування.

За наведених обставин суд приходить до висновку про володіння ОСОБА_1 даним транспортних засобом на достатній правовій підставі.

При цьому факт виконання договору від 27 травня 2024 року відповідачем не спростовано.

Щодо стягнення матеріальної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Таким чином, якщо у заподіювача шкоди є діючий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, потерпілий має звернутись до страхової компанії винуватця ДТП за страховим відшкодуванням, а у разі безпідставної не виплати такого відшкодування - з відповідним позовом до суду.

Саме такий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 755/18006/15-ц.

Судом встановлено, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду, завдану майну становить 160 000,00 грн. При цьому, позивач погодила з ПрАТ "СК "УНІКА" розмір страхового відшкодування - 29 986,89 грн.

Відповідно до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Згідно з п. 36.6 ст. 35 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, потерпілому має бути компенсована сума франшизи у повному обсязі.

Оскільки судом встановлено, що розмір франшизи, згідно полісу № 219121765, становить 2 500,00 грн, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у вказаному розмірі.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п. 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивачу, суд виходить з характеру та обсягу страждань, яких зазнала позивач, оскільки внаслідок дій відповідача позивач була змушена вживати заходів щодо ремонту транспортного засобу, який купила за три дні до ДТП, була позбавлена можливості протягом тривалого часу користуватись транспортним засобом, що призвело до вимушених змін у житті, а також те, що тяжких наслідків як для побуту позивача так і для стану її здоров`я у результаті дій відповідача не доведено, на утриманні відповідача перебуває малолітня дитина (а. с. 42), тому з огляду на засади розумності та справедливості приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині в сумі 8 000,00 гривень.

Щодо розподілу судових витрат.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, зокрема розмір відшкодованих судових витрат визначається пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З огляду на часткове задоволення судом позовних вимог із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1283,90 грн, яка являється пропорційною розміру задоволених позовних вимог (2442,40*(100*10 500:22500):100).

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просив стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача надав договір про надання правничої допомоги по цивільній справі від 02 жовтня 2024 року (а.с. 35), фіскальний чек про оплату правової допомоги (а.с. 36), детальний опис наданих послуг до договору (а.с. 37), ордер (а.с. 38), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 39).

Враховуючи співмірність наданих адвокатом Поворознюком Б. М. послуг зі складністю справи, витраченим адвокатом часом, обсягом наданих послуг, ціною позову, беручи до уваги те, що позов було задоволено частково, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 2 650 грн, що являється пропорційним до розміру позовних вимог, в задоволенні яких судом відмовлено ((100-100*10 500:22500)* 5000 : 100).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень та моральну шкоду в розмірі 8 (вісім) тисяч гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 283 (тисячу двісті вісімдесят три) гривні 90 (дев`яносто) копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 650 (дві тисячі шістсот п`ятдесят) гривень копійок витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник відповідача: адвокат Поворознюк Борис Миколайович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльність № 313 від 25 січня 1999 року.

Суддя: