Провадження № 22-ц/812/1361/24 Головуючий суду першої інстанції Микульшина Г.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2024 року м. Миколаїв Справа № 489/1483/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла його представниця ОСОБА_2 , на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 липня 2024 року, повний текст якого складено 08 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Микульшиної Г.А., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

29 лютого 2024 року Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі АТ «ПУМБ», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 22 травня 2015 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0836. Відповідно до умов якого АТ «ПУМБ» видало ОСОБА_1 кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 4 500 грн, який пізніше неодноразово збільшувався та остаточно становив 50 000 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 46 % річних.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти. Натомість відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, перед банком, яка станом на 01 січня 2024 склала 78 272.92 грн., з яких: 52 319.36 грн - заборгованість за кредитом; 25 953.56 грн - заборгованість за відсотками.

Посилаючись на викладене Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором в розмірі 78 272.92 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 липня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 0836 від 22 травня 2015 року станом на 01 січня 2024 року в розмірі 78 272.92 грн, з яких: 52 319.36 грн - заборгованість за кредитом; 25 953.56 грн - заборгованість за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» судовий збір в розмірі 2 422.40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між кредитодавцем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, умови якого позивачем були виконані (надано кредитні кошти в строки та в порядку, визначені договором). Однак відповідач свої зобов`язання за цим договором щодо повернення кредитних коштів не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість згідно розрахунку позивача, який відповідає умовам, узгодженим між сторонами (згідно пропозиції укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферту)), а також сумам, отриманим відповідачем.

Посилання відповідача на те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення із даним позовом до суду не відповідають положенням діючого законодавства.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла його представниця ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що матеріали позову не містять письмового документу, який був би підписаний відповідачем та який би містив інформацію про детальний розпис складових загальної вартості кредиту, реальної річної процентної ставки, графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за угодою.

Таким чином, не дотримана письмова форма кредитної угоди в частині доведення до нього інформації про такі істотні умови кредитного договору як розмір реальної річної процентної ставки, сум комісійної винагороди та розмір штрафів.

Також матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем умови Публічної пропозиції були доведені до нього, що він розумів їх, ознайомився з ними та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах розмірі і порядках нарахування.

Позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту за договором № 0836 від 22 травня 2015 року станом на 01 січня 2024 року в розмірі 78 272.92 грн задоволенню не підлягають через пропуск позивачем строків позовної давності. Так, твердження позивача, що відповідач користувався карткою та здійснював платежі до 20 серпня 2022 року не заслуговують на увагу, оскільки строк дії картки закінчився у 2018 році.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, як невід`ємні частини договору від 22травня 2015 року № 0836.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи 22 травня 2015 року № 0836 заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Банк не довів, що саме надана ним Публічна пропозиція є складовою кредитного договору і що саме цю Публічну пропозицію відповідач мав на увазі, підписуючи договір від 22 травня 2015 року № 0836, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом.

Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь банку суми нарахованих ним відсотків у розмірі 25 953.56 грн, за кредитним договором від 22 травня 2015 року № 0836.

Суду не надано належних та допустимих та достатніх доказів погашення відповідачем заборгованості за спірним кредитним договором.

Зокрема, судом першої інстанції не було досліджено ключові докази, які мають лягти в основу судового рішення, а відтак фактично рішення є недостатньо мотивованим, оскільки не зрозумілими є підстави, які стали основою для в задоволення позовної заяви.

Відповідачем у суді першої інстанції було заявлено клопотання про застосування позовної давності до даних правовідносин.

З розрахунків заборгованості та виписок по рахункам вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором був здійснений відповідачем у 2018 році, тобто кінцевий термін дії картки.

На день слухання справи відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 22 травня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «ПУМБ» з пропозицією укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферата). На підставі цієї пропозиції було укладено договір карткового рахунку № 0836 шляхом підписання відповідачем пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферту).

Відповідно до умов цього договору ОСОБА_1 отримав кредитні кошти на картку за продуктом «Розстрочка на карту», валюта рахунку гривня, ліміт овердрафту 4 500 грн, строк користування овердрафтом (в місяцях) 60, процентна ставка за користування овердрафтом 0,0001 % - при здійсненні розрахункових операцій в торгівельно-сервісній мережі за рахунок коштів овердрафту в Грейс період, 46% річних за користування несанкціонованим овердрафтом, при здійсненні розрахункових операцій в торгівельно-сервісній мережі за рахунок коштів овердрафту не в Грейс період, при здійсненні інших дебетових операцій по картковому рахунку за рахунок коштів овердрафту.

В рамках цього договору було відкрито картковий рахунок на його ім`я № НОМЕР_1 (рахунок IBAN НОМЕР_2 ), видано на його ім`я платіжну картку міжнародної платіжної системи MasterCard, встановлено в момент укладення або протягом дії договору карткового рахунку ліміт овердрафту та строк користування овердрафтом в межах максимального погодженої суми, яка не перевищує 50 000 грн.

Позичальник підтвердив, що в день подання до банку цієї пропозиції він ознайомлений з останньою редакцією умов з усіма змінами, Правилами користування платіжними картами банку та Тарифами, які розміщуються банком на інформаційних стендах відділеннях банку та на його офіційному сайті.

Згідно довідки про збільшення кредитного ліміту вбачається, що по договору № 0836 від 22 травня 2015 року, боржник ОСОБА_1 , кредитний ліміт неодноразово збільшувався та станом на 16 листопада 2020 року становив 50 000 грн.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку, відповідач активно користувався позиченими грошовими коштами заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 0836 станом на 01 січня 2024 року становить 78 272,92 грн, з яких: 52 319.36 грн - заборгованість за кредитом; 25 953.56 грн - заборгованість за відсотками.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги апеляційний суд зауважує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (частина 2 статті 527 ЦК України).

Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит, що підтверджується випискою по особовому рахунку.

З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах позичальник має довести відсутність заборгованості у зв`язку з належним виконанням зобов`язання щодо повернення грошових коштів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що кредитна лінія - вид кредиту, надання якого здійснюється повністю або частинами в узгоджені сторонами строки протягом строку кредитування. При цьому може бути передбачено право споживача отримати кредит у межах встановленого кредитного ліміту у разі часткового або повного погашення кредиту протягом строку кредитування, визначеного в договорі про споживчий кредит.

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця.

Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення частина 1 стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування».

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Забороняється обмежувати споживача в часі для ознайомлення з інформацією, зазначеною у паспорті споживчого кредиту - частина 2 статті 9 Закону України «Про кредитування».

Стаття 12 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору, передбачено умови договору про споживчий кредит.

Так, у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної супровідної послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору;

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Обов`язковою умовою для укладення договору про споживчий кредит є згода споживача на доступ до інформації, що складає його кредитну історію, та на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій, включене до Єдиного реєстру бюро кредитних історій, інформації щодо нього та цього кредиту, визначеної Законом України "Про організацію формування та обігу кредитних історій". Відсутність такої згоди споживача має наслідком відмову кредитодавця в укладенні договору та здійсненні кредитної операції.

Отже суд першої інстанції дійшов правильно висновку, що сторонами було укладено кредитний договір, зобов`язання за яким щодо повернення кредитних коштів та процентів за їх користування позичальник ОСОБА_1 не виконав, що спонукало Банк звернутися до суду за захистом своїх прав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що оскільки підписання відповідачем акцепту, після ознайомлення з банківською офертою, не свідчить про укладення між сторонами кредитного договору, а тому відсутні договірні відносини між сторонами є неприйнятними з огляду на таке.

Як встановлено судом 22 травня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «ПУМБ» з пропозицією укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферата). На підставі цієї пропозиції було укладено договір карткового рахунку № 0836 шляхом підписання відповідачем пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферту).

Відповідно до умов цього договору ОСОБА_1 отримав кредитні кошти на картку за продуктом «Розстрочка на карту», валюта рахунку гривня, ліміт овердрафту 4 500 грн, строк користування овердрафтом (в місяцях) 60, процентна ставка за користування овердрафтом 0,0001 % - при здійсненні розрахункових операцій в торгівельно-сервісній мережі за рахунок коштів овердрафту в Грейс період, 46% річних за користування несанкціонованим овердрафтом, при здійсненні розрахункових операцій в торгівельно-сервісній мережі за рахунок коштів овердрафту не в Грейс період, при здійсненні інших дебетових операцій по картковому рахунку за рахунок коштів овердрафту.

В рамках цього договору було відкрито картковий рахунок на його ОСОБА_1 № НОМЕР_1 (рахунок IBAN НОМЕР_2 ), видано на його ім`я платіжну картку міжнародної платіжної системи MasterCard, встановлено в момент укладення або протягом дії договору карткового рахунку ліміт овердрафту та строк користування овердрафтом в межах максимального погодженої суми, яка не перевищує 50 000 грн.

Того ж дня банк акцептував пропозицію на наведених у оферті умовах.

Такий спосіб укладення кредитних договорів передбачений статтями 640-646 ЦК України.

Відповідно до норм цих статей:

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору (частина 1 статті 641 ЦК України).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина 2 статті 642 ЦК України).

Тобто, одна із сторін договору (позичальник або фінансова установа) надає іншій стороні заяву (пропозицію, оферту), в якій пропонує укласти кредитний договір на певних умовах.

Така заява має містити істотні умови договору: ціль кредитування, суму кредиту, процентну ставку, порядок надання і т.д.

Інша сторона (отримувач пропозиції) має надати повну та безумовну відповідь. Це означає, що така відповідь (акцепт) має трактуватись без жодних сумнівів.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 статті 640 ЦК України).

Позивач підписав оферту та отримав від банку підписаний акцепт, а тому така форма договору сторонами була узгоджена, а у його тексті було погоджено всі істотні умови.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у разі його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим чи, навпаки, як це має місце при використанні презумпції, - існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показанніми свідків (частини 2 статті 77 ЦПК України).

Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Презумпція правомірності правочину закріплена у статті 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним.

Відповідач відповідними доказами не спростував презумпції правомірності кредитного договору, а тому всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Щодо доводів апеляційної скарги про сплив позовної давності у зв`язку із закінченням строку платіжної картки у 2018 році, колегія суддів апеляційного суду їх відхиляє зауважуючи наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлена тривалість загальної позовної давності у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За умовами договору карткового рахунку 22 травня 2015 року сторонами узгоджено строк користування овердрафтом 60 місяців, а тому по закінченню цього строку у разі неповернення кредитних коштів у кредитора виникає право вимагати від позичальника виконання своїх зобов`язань щодо їх повернення.

Строк користування овердрафтом 60 місяців, встановлений вказаним договором, сплинули 22 травня 2020 року.

У даному випадку строк дії картки, який закінчився за твердженням скаржника у 2018 року, не збігається зі строком (кредитування) дії кредитного договору.

Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього кодексу, які визначають позовну давність. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався та остаточно закінчився 01 липня 2023 року.

Отже, з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що пункт 12 «Перехідних і прикінцевих положень» ЦК України щодо продовження під час карантину загальної і спеціальної позовної давності, передбачених, зокрема, статтями 257, 258 цього кодексу, підлягає застосуванню у цій справі.

Таким чином з урахуванням продовження загальної позовної давності позивач звернувся до суду 29 лютого 2024 року в межах позовної давності.

Більш того у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Згідно з пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 липня 2024 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла його представниця ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 липня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2024 року.