КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4106/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Київ

Справа № 362/7050/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Дубінкіної М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Тираном Олександром Вікторовичем , на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2023 року, ухвалене у складі судді Марчука О.Л.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання укладеною усної угоди,

встановив:

У жовтні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання укладеною усної угоди. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15.06.2019 року між ним і відповідачем укладено договір найму житлового приміщення, згідно з умовами якого відповідач передав йому у строкове платне користування квартиру для проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 зазначеного договору розмір орендної плати за користування приміщенням, що орендується, складає 6000 грн за місяць, яка сплачується орендарем не пізніше 15 числа кожного наступного місяця.

Натомість вже після укладення договору сторони досягли усної домовленості про те, що він придбає в подальшому квартиру у відповідача, а тому розрахунки за оренду будуть включені у вартість продажу квартири. У зв`язку із цим позивач вважав, що сторони фактично уклали усну угоду про внесення змін до п. 4.2. договору, яким визначено умови сплати орендної плати.

Надалі він неодноразово звертався до відповідача щодо реалізації усної домовленості між ними про купівлю-продаж квартири та цікавився, чи не потрібно сплачувати орендну плату та чи є дійсною їх домовленість щодо зарахування орендної плати в суму розрахунку за продаж квартири. Відповідач не наполягав на сплаті орендної плати за квартиру та не здійснював будь-яких дій, спрямованих на її продаж, пояснюючи це тим, що у квартирі зареєстрована малолітня дитина (онука відповідача), зняття якої з реєстрації потребує певного часу. Протягом всього часу його проживання в квартирі сторони підтверджували своїми діями усну домовленість між ними про включення орендної плати в суму розрахунку за продаж квартири, оскільки жодна із сторін не відмовлялась від своїх намірів, а подальша реалізація домовленості мала відбутися після зняття з реєстрації малолітньої дитини.

У вересні 2021 року відповідач звернувся з позовною заявою до Васильківського міськрайонного суду Київської області, в якій просив суд стягнути із нього орендну плату за договором за 26 місяців, які передували зверненню до суду. В рішенні Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2022 року у справі № 362/4800/21 було встановлено: «між ними усно було погоджено зарахування сум орендної плати в подальші розрахунки за купівлю вказаного житла, оскільки відповідач мав намір викупити вказану квартиру». Вказані обставини є преюдиційними для цієї справи.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд визнати укладеною усну угоду про внесення змін до договору найму житлового приміщення від 15 червня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а саме до п. 4.2 договору з викладенням його змісту у резолютивній частині судового рішення наступного змісту: «4.2. Орендна плата зараховується в розрахунки за придбання квартири».

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Тиран О.В., звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить рішення суду скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позов. Вказує, що висновки суду першої інстанції є такими, що не відповідають обставинам справи, оскільки позивач був обізнаний про умови договору та усвідомлював те, що сторони мали можливість відобразити і зафіксувати у договорі оренди і/або додаткових угодах до нього усні домовленості, але у зв`язку з тим, що відповідач 26 місяців з дня укладення договору не просив та не вчиняв будь-яких дій щодо отримання від позивача орендної плати та постійно наголошував на тому, що їх домовленості актуальні і нічого не змінилось, чим і пояснюється поведінка сторін щодо не укладення будь-яких письмових додаткових угод.

Наголошує, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_3 сам у своїй позовній заяві, яка розглядалась Васильківським міськрайонним судом Київської області у цивільній справі № 362/4800/21 між цими самими сторонами, заявляв про те, що: «між сторонами договору усно було погоджено зарахування сум орендної плати в подальші розрахунки за купівлю вказаного житла, оскільки відповідач мав намір викупити вказану квартиру», що в подальшому Васильківський міськрайонний суд Київської області у своєму рішенні від 20 травня 2022 року у цій же справі встановив та зазначив.

Висновки суду першої інстанції про те, що в рішенні Васильківського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі № 362/4800/21 речення «Потім, між ними усно було погоджено зарахування сум орендної плати в подальші розрахунки за купівлю вказаного житла, оскільки відповідач мав намір викупити вказану квартиру», належить до описової частини рішення, у якій зазначено стислий виклад позиції позивача, та не є встановленими судом обставинами, є помилковими. У ч. 4. ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, не вказано, в якій саме частині рішення має бути зазначений встановлений факт, щоб він міг бути визначений преюдиційним фактом.Виходячи із зазначеного, факт того, що між позивачем і відповідачем досягнуто домовленість про те, що зарахування сум орендної плати в подальші розрахунки за купівлю квартири, не потребує доказування.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник - адвокат Шумило Н.М., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Вказує, що позивач не мав на меті укласти договір купівлі-продажу квартири, а лише уникнути матеріальної відповідальності за взяті на себе зобов`язання за договором найму. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що досягнуті усні домовленості про зарахування орендної плати в суму розрахунку за продаж орендованої квартири (якщо такі мали місце), сторони об`єктивно мали можливість відобразити і зафіксувати у договорі оренди і/або додаткових угодах до нього. Проте, позивач не надав суду прямих, достовірних, беззаперечних, належних, допустимих і об`єктивних доказів того, що він вживав активні дії спрямовані на внесення змін в договір оренди та їх оформлення додатковим договором, щодо його усних домовленостей із відповідачем про зарахування сум орендної плати в подальші розрахунки за купівлю вказаного житла. Відсутні відомості про те, що сторони мали перешкоди в укладанні у письмовій формі попереднього договору купівлі-продажу квартири.

Вказує, що посилання позивача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, на думку відповідача, є безпідставними та необґрунтованими. Як зазначає представник позивача, йому було відомо достеменно про подачу представником відповідача відзиву на позовну заяву через отримане повідомлення у системі Електронний суд. Позивач мав бути зацікавлений у ознайомленні з відзивом на позовну заяву та добросовісно виконувати свої права та обов`язки учасника процесу. Позивач не зазначає про будь-які істотні обставини чи докази, які він був позбавлений надати суду першої інстанції та які б істотно могли вплинути на результат розгляду даної справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - Тиран О.В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник - Шумило Н.М. заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін та відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_1 не надав суду прямих, достовірних, беззаперечних, належних, допустимих і об`єктивних доказів того, що він вживав активні дії спрямовані на внесення змін в договір оренди від 15.06.2019 року та їх оформлення додатковим договором щодо його усних домовленостей із відповідачем (якщо такі мали місце) про зарахування сум орендної плати в подальші розрахунки за купівлю вказаного житла.

При цьому, у суду відсутні відомості про те, що сторони мали перешкоди в укладенні у письмовій формі попереднього договору купівлі-продажу квартири.

Всупереч вимогам ст. ст. 76 - 84 ЦПК України, позивачем не доведено перед судом факт укладення між сторонами усної угоди про внесення змін до укладеного між ними договору найму житлового приміщення від 15.06.2019 року, а саме: до п. 4.2. договору про те, що орендна плата зараховується в розрахунки за придбання квартири.

Зокрема, у суду відсутні об`єктивні відомості та будь-які фактичні дані про те, що між сторонами дійсно було укладено усну угоду про внесення змін до укладеного між ними договору найму житлового приміщення від 15.06.2019 року, а саме: до п. 4.2. договору про те, що орендна плата зараховується в розрахунки за придбання квартири.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15.06.2019 року між ОСОБА_3 (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір найму житлового приміщення, за умовами якого орендодавець зобов`язався передати орендареві у строкове платне користування квартиру АДРЕСА_2 строком на 12 місяців з пролонгацією.

Відповідно до п. 4.1. договору за згодою сторін розмір орендної плати за орендне користування приміщенням, що орендується, складає 6000 гривень за місяць.

Орендна плата сплачується орендарем не пізніше 15 числа кожного наступного місяця (п. 4.2. договору) (а. с. 7-10).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2022 року у справі № 362/4800/21, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 155 144,62 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а. с. 10-19).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. За приписами ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Положеннями ч. 1 ст. 642 ЦК України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Згідно із ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Розмір плати за найм житла встановлюється у договорі найму житла (ч. 1 ст. 820 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 811 ЦК України, договір найму житла укладається у письмовій формі. Договір оренди житла з викупом підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Звертаючись до суду із позовом про визнання укладеною усної угоди, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що після укладення договору найму житлового приміщення від 15.06.2019 року сторони досягли усної домовленості про те, що він придбає в подальшому квартиру у відповідача, а тому розрахунки за оренду будуть включені у вартість продажу квартири.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У порушення наведених процесуальних норм позивач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами було досягнуто усної домовленості про те, що орендна плата, визначена п. 4.1 договору найму житлового приміщення від 15.06.2019 року, зараховується в розрахунки за придбання квартири АДРЕСА_2 .

Зі змісту договору найму житлового приміщення від 15.06.2019 року встановлено, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Зокрема сторони визначили, що за цим договором ОСОБА_3 (орендодавець) передав ОСОБА_1 (орендар) у строкове платне користування квартиру АДРЕСА_2 (п. 1.1 договору); розмір орендної плати складає 6000 грн, які орендар сплачує не пізніше 15 числа кожного місяця (п.п. 4.1, 4.2 договору).

Водночас, у договорі найму житлового приміщення від 15.06.2019 року відсутні умови про те, що орендна плата зараховується в розрахунки за придбання квартири.

Сторони в договорі найму житлового приміщення від 15.06.2019 року передбачили, що зміни в цей договір можуть бути внесені за взаємною згодою сторін, що оформляється додатковим договором до цього договору (п. 9.3 договору);зміни та доповнення, додаткові договори та додатки до цього договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі та підписані сторонами (п. 9.4 договору).

Позивач не надав суду доказів того, що він вживав активні дії, спрямовані на внесення змін до договору найму житлового приміщення від 15.06.2019 року шляхом оформлення додаткового договору щодо його усних домовленостей із відповідачем (якщо такі мали місце) про зарахування сум орендної плати в подальші розрахунки за купівлю житла.

Позивачем не надано суду будь-якого логічного обґрунтування, що заважало сторонам зафіксувати в договорі найму житлового приміщення від 15.06.2019 року чи додатковому договорі до нього досягнуті усні домовленості (якщо такі мали місце) про зарахування сум орендної плати в подальші розрахунки за купівлю житла.

У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що поведінка сторін засвідчувала б їхню волю до настання відповідних правових наслідків, а саме зарахування сум орендної плати в подальші розрахунки за купівлю квартири, які за твердженням позивача були досягнуті усною домовленістю.

Як встановлено рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року, ОСОБА_1 не виконував свої зобов`язання за укладеним з ОСОБА_3 договором оренди від 15.06.2019 року та не здійснював щомісячну оплату оренди у розміри та строки, передбачені договором, у зв`язку з чим порушені права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за період з 15.06.2019 року по 07.08.2021 року у розмірі 153 000 грн. При цьому, оскільки дружиною відповідача було оплачено частину житлово-комунальних послуг за орендованою квартирою в загальній сумі 341 грн. 55 коп., а також те, що відповідач не проживав в орендованій квартирі повний місяць та виїхав з житла 07.08.2021 року, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти за оплату житлово-комунальних послуг за липень 2021 року у загальній сумі 2144 грн. 62 коп.

Таким чином, у даній справі судом правильно враховані обставини, встановлені рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2022 року у справі № 362/4800/21, про те, що в період часу з 15.06.2019 року по 07.08.2021 року орендодавець ОСОБА_3 не отримав від орендаря ОСОБА_1 оплату орендних платежів за укладеним між ними договором оренди житла.

Зазначена обставина беззаперечно свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 не вчиняв дій, спрямованих на виконання його усних домовленостей із відповідачем (якщо такі мали місце), про зарахування сум орендної плати в подальші розрахунки за купівлю вказаного житла.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що у рішенні Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2022 року у справі № № 362/4800/21 судом встановлено преюдиційні для цієї справи обставини, а саме те, що між сторонами усно погоджено зарахування суми орендної плати в подальші розрахунки за купівлю вказаного житла, - колегія суддів вважає безпідставними.

Положеннями ст. 265 ЦПК України передбачено, що рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин (ч. 1). В описовій частині рішення зазначаються, зокрема, стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача (п. 1 ч. 3). У мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини (п. 1 ч. 4).

Зі змісту рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2022 року у справі № 362/4800/21 встановлено, що в абзаці 2 описової частини рішення вказано: «Між ними усно було погоджено зарахування сум орендної плати в подальші розрахунки за купівлю вказаного жила, оскільки відповідач мав намір викупити вказану квартиру».

Таким чином, вказаний абзац судового рішення відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 265 ЦПК України є стислим викладом позиції позивача, а не фактичними обставинами, встановленими судом.

Разом з цим у мотивувальній частині рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2022 року у справі № 362/4800/21 відсутнє будь-яке посилання на те, що судом встановлено обставини щодо усного погодження між сторонами зарахування сум орендної плати в подальші розрахунки за купівлю житла.

Крім того, як вбачається з наявних у матеріалах справи копії відзиву ОСОБА_1 на позовну заяву ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором найму жилого приміщення та копії апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2022 року у справі № 362/4800/21, ОСОБА_1 жодним чином не зазначав про усну домовленість між сторонами щодо включення орендної плати за користування квартирою у її вартість під час майбутнього укладення договору купівлі-продажу. Навпаки, в апеляційній скарзі на рішення суду у справі № 362/4800/21 ОСОБА_1 заперечував наявність такої домовленості, вказуючи, що твердження суду, що нібито відповідач мав намір купити вищезазначену квартиру в подальшому, є невірним і не правильним, оскільки договір найму житлового приміщення від 15 червня 2019 року був укладений відповідно до п. 1.3 на 12 місяців ( а.с. 78).

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач ОСОБА_1 не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину укладення між ним і відповідачем ОСОБА_3 усної угоди про внесення змін до укладеного між ними договору найму житлового приміщення від 15.06.2019 року до пункту 4.2. договору про те, що орендна плата зараховується в розрахунки за придбання квартири, у зв`язку із чим обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не дотримано визначеного ухвалою про відкриття провадження у справі від 13.11.2023 року строку (17 днів), протягом якого позивач мав право подати відповідь на відзив, проте зазначає, що наведене порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи, а тому в силу вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України не є підставою для скасування судового рішення.

При цьому, позивач в апеляційній скарзі не зазначає, про які істотні для справи обставини він мав намір зазначити у відповіді на відзив та яким чином це вплинуло на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди заявника із наданою судом першої інстанції правовою оцінкою встановлених у справі обставин, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права , а тому відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Тираном Олександром Вікторовичем - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 14 жовтня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.