провадження № 22-ц/824/8402/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Забарною Юлією Миколаївною на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В:

23 жовтня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у якому просив:

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що в період зареєстрованого шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Син проживає разом з батьком (позивач) в квартирі АДРЕСА_1 та знаходиться на повному його утриманні.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року сину сторін виповнилось 18 років, однак на даний час він є студентом 2 курсу медичного факультету №2 денної форми навчання Національного медичного університету імені О.О. Богомольця. Строк навчання закінчується 30 червня 2028 року. Оскільки ОСОБА_3 навчається на стаціонарній денній формі, не має часу працювати, а навчання потребує значної витрати часу та фінансових витрат, при цьому відповідач має можливість надавати синові матеріальну допомогу на навчання в університеті, отримуючи постійний щомісячний дохід і не маючи протипоказань по стану її здоров`я.

15 листопада 2023 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Забарна Юлія Миколаївна подала відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вказала, що при розгляді даної справи судові слід враховувати наявність у батьків можливості надавати таку допомогу дитині, яка досягла 18-річного віку і продовжує навчання; дійсну потребу дитини у наданні їй матеріальної допомоги; вартість навчання (вартість підручників, проїзду до навчального закладу, тощо); стан здоров`я платника аліментів, його матеріальний та сімейний стан, наявність у платника аліментів майна, грошових коштів; інші обставини, що мають значення. Позивачем по справі не надано доказів, що спільний син сторін не може забезпечувати свої потреби самостійно та/або частково, і що саме він несе тягар здобуття вищої освіти сином. В свою чергу відповідач сплачувала аліменти на утримання сина до його повноліття і коли він ще був студентом першого курсу. З її вихідної допомоги при звільнені було стягнуто 364 037 грн. на утримання сина. Відповідач неодноразово зверталась до позивача щодо забезпечення сина шляхом відступлення на його користь їх рівноправних часток у спільній сумісній власності квартири АДРЕСА_1 , однак дана пропозиція була залишена позивачем поза увагою. Іншого способу забезпечити сина в майбутньому відповідач не має, оскільки в березні 2023 року вона звільнена з роботи у зв`язку з припиненням діяльності підприємства на території України. Єдиний дохід відповідача - це її пенсія по інвалідності. Крім того, на її утриманні знаходиться матір ОСОБА_4 , яка також є інвалідом і потребує сторонньої допомоги, якій вона також допомагає фінансово. Таким чином, відповідач не має матеріальної та фінансової можливості у допомозі сину.

07 грудня 2023 року позивач ОСОБА_2 подав відповідь на відзив, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

У поясненнях від 18 грудня 2023 року третя особа - ОСОБА_3 позов просив задовольнити в повному обсязі, з викладеними обставинами в позовній заяві згоден.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої дитини, яка навчається: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини з усіх її доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 жовтня 2023 року до 02 травня 2028 року досягнення дитиною 23-річного віку. В задоволенні решти вимог позову відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1 211 грн. 20 коп. судового збору.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Забарна Юлія Миколаївна 20 лютого 2024 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Підтримавши доводи відзиву на позовну заяву, апелянт вказала на хибність висновків суду першої інстанції та неправильну оцінку наявним у справі доказам.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України щодо обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 СК України (утримання дитини, яка продовжує навчання). Суд першої інстанції визначаючи кінцеву дату стягнення аліментів встановив конкретну дату 02 травня 2028 року порушуючи норми ст. 199 СК України, якими законодавець визначив стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина/ дочки до дати закінчення навчання, а за умови продовження останнім навчання до досягнення 23 років.

Тобто, аліменти на повнолітню дитину стягуються тільки за умови продовження навчання, яке може бути припинено такою особою за обставин переривання, академічної відпустки, відрахування, тощо.

В даному конкретному випадку аліменти можуть бути стягнуті з Відповідача на користь Позивача тільки у разі триваючого навчання повнолітнього сина Сторін, а не на дату яка зазначена у студентському квитку ОСОБА_3 .

Окрім цього, ухваленим рішенням суду визначено до стягнення аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх її доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 200 СК України, як і в інших, подано три можливості визначення розміру аліментів: у твердій грошовій сумі, в частці від заробітку (доходу) або одночасно і в твердій грошовій сумі та в частці від заробітку. Ініціатива вибору способу визначення розміру аліментів належить, насамперед, позивачеві, але врешті спосіб визначення величини аліментного платежу залежатиме від різних обставин, які належить оцінити суду. Ні мінімального, ні максимального розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина кодекс України не встановлює. Однак, розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина не може бути меншим за неоподаткований мінімум доходів громадян.

Суд першої інстанції припустився помилки, застосувавши діючі обмеження мінімальної планки розміру аліментів для неповнолітніх. В даній справі аліменти утримуються на повнолітню особу, відповідно не застосовуються прожиткові мінімуми дійсні в різних вікових категоріях для дітей.

Для забезпечення рівності прав і обов`язків обох батьків щодо утримання повнолітньої дитини, стороною Відповідача до суду було подано клопотання про витребування у Головного управління Державної податкової служби України та у Головного управління Пенсійного фонду України м. Києві відомостей про доходи Позивача, оскільки Позивач є ФОПом який здійснює підприємницьку діяльність використовуючи одноособово нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , що належить сторонам на праві спільної власності. При чому плату за використання частки, що належить Відповідачці Позивач не здійснює, а використовує на власні потреби.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2023 року, вказане клопотання представника Відповідача було задоволено. В судовому засіданні 05 лютого 2024 року, перед сторонами судом було поставлено питання про можливість розгляду справи за відсутністю третьої особи. Стороні Відповідача не повідомлено про виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2023 року щодо витребування доказів, які є важливими і необхідними для встановлення обставин пропорційності доходів кожної із сторін справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданої представником - адвокатом Забарною Юлією Миколаївною на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

18 квітня 2024 року позивач ОСОБА_2 подав відзив, у якому заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Вказав, що ОСОБА_1 має можливість надавати матеріальну допомогу синові, який продовжує навчання і потребує допомоги, оскільки є працездатною; в 2023 році офіційних дохід отримала у розмірі 1 156 252,22 грн, при цьому пенсійні виплати були лише додатковим джерелом доходу; з роботи відповідач звільнилася за угодою сторін та працевлаштувалася у Республіці Польща.

ОСОБА_1 є співвласницею нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , загальною площею 60,8 кв.м., квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 90.3 кв.м., квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 50,7 кв.м., легкового автомобіля марки «Kia Sportage», 2019 року випуску, який знаходиться у її користуванні; щодо зазначеного майна веде судові спори про його поділ.

Крім того, у виконавчому провадженні НОМЕР_3 по стягненню з ОСОБА_1 аліментів на неповнолітнього сина існувала постійна заборгованість аж до досягнення сином повноліття; переплата по аліментам відсутня; жодних доказів перебування на утриманні ОСОБА_1 матері ОСОБА_4 не надано; ОСОБА_4 проживає у власному будинку за адресою: АДРЕСА_4 , разом із молодшою дочкою ОСОБА_5 (рідною сестрою ОСОБА_1 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає разом з позивачем в квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки №120/14-859 від 13 вересня 2023 року ОСОБА_3 на даний час є студентом 2 курсу медичного факультету №2 денної форми навчання Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, строк навчання закінчується 30 червня 2028 року.

Відповідач ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи загального захворювання довічно, згідно з пенсійним посвідченням серія НОМЕР_1 від 21 липня 2021 року.

Зі змісту довідки до акту огляду МСЕК від 09 жовтня 2018 року ОСОБА_1 рекомендується праця за фахом без дії теплової та іонізуючої енергії, без токсичних речовин.

Згідно витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та відомостей про трудову діяльність з Реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України ОСОБА_1 з 01 січня 2006 року здійснювала трудову діяльність на різних посадах юридичних осіб. В останнє відповідач була звільнена з посади провідного фахівця-аналітика з дослідження товарного ринку ТОВ «АСТЕЛЛАС ФАРМА» 31 березня 2023 року наказом №3 від 01 лютого 2023 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, тобто за угодою сторін.

За змістом довідки про доходи №2827 5792 7388 0815 пенсіонер ОСОБА_1 перебуває на обліку в Рівненському об`єднаному управлінні ПФУ в Рівненській області і отримує пенсію по інвалідності з червня по жовтень 2023 року щомісяця по 7 246 грн. 37 коп.

Відповідач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 , яка є інвалідом 1 групи загального захворювання, довічно, і потребує сторонньої допомоги.

Крім того, 07 жовтня 2022 року головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчуком К.П. відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №753/483/22, виданого 30 вересня 2022 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх її доходів щомісяця, починаючи з 11 січня 2022 року і до повноліття дитини.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеним державним виконавцем Савчуком К.П. боржник ОСОБА_1 з січня 2022 року по 10 квітня 2023 року щомісячно мала заборгованість по сплаті аліментів.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що син відповідачки ОСОБА_3 продовжує навчання у навчальному закладі на денній формі навчання, при цьому він не має часу на працевлаштування і потребує матеріальної допомоги на харчування, одяг, взуття, витрати, пов`язані з проїздом до місця навчання (навчальні корпуси медичного університету знаходяться в різних районах м. Києва), спеціальний одяг, тощо, а відповідач, його матір, має можливість надавати йому таку матеріальну допомогу, так як є працездатною особою, враховуючи її фінансовий, майновий стан та стан її здоров`я, відсутність доказів, які перешкоджають надавати нею таку допомогу. Розмір аліментів у вигляді 1/6 частини з усіх доходів відповідача щомісяця суд вважав необхідним та достатнім для його утримання, починаючи з дня подачі позову до суду - 23 жовтня 2023 року, як передбачено ч. 1 ст. 191 СК України, і до 02 травня 2028 року - досягнення дитиною 23-річного віку, так як термін закінчення навчання дитини у зазначеному вище навчальному закладі є більшим за вказаний, як зазначено у диспозиції ст. 199 СК України.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20 Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції, установивши, що син сторін ОСОБА_3 продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач є працездатною особою, зобов`язана та має можливість утримувати його, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача аліментів на повнолітнього сина, адже обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання.

Колегія суддів вважає, що витрати на продукти харчування та інші додаткові витрати для життя дитини є беззаперечними, оскільки для власного існування та навчання будь-яка людина повинна повноцінно харчуватися, купувати одяг та взуття, засоби гігієни та миючі засоби, а це потребує відповідних коштів, оскільки син сторін, навчаючись на денній формі навчання, позбавлений можливості працювати, будь-якого іншого самостійного доходу не має.

Будь-яких доказів на підтвердження регулярних витрат на лікування апелянтом не надано, згідно з дублікатом Довідки до акта огляду МСЕК від 09 жовтня 2018 року протипоказань у роботі за фахом ОСОБА_1 не має, більш актуальні дані про зміну стану здоров`я відповідачки не надано. Також апелянт не підтвердила належними та допустимими доказами перебування у неї на утриманні матері ОСОБА_4 .

Та обставина, що відповідач є інвалідом 3 групи не звільняє її від обов`язку сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання з урахуванням положень ст.199 СК України. Наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами підтверджується здатність відповідача надавати допомогу своєму повнолітньому сину на час його навчання, а також потреба повнолітньої дитини сторін у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання. Доказів на спростування наведеного апелянтом не надано.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції врахував стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка навчається на денній формі навчання, матеріальне становище відповідача, наявність батьківського обов`язку утримання повнолітньої дитини за умови матеріальної можливості, яка наявна у відповідача, адже протилежного судом не встановлено.

При визначенні розміру аліментів місцевий суд з урахуванням ст. 200 та абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України, з метою забезпечення конституційного права дитини на достатній життєвий рівень та покращення його матеріального забезпечення, правомірно визначив відсоткову ставку прожиткового мінімуму при стягненні аліментів від частки заробітку відповідачки.

Також, на виконання ухвали суду від 21 грудня 2023 року про витребування доказів 15 січня 2024 року ГУ ПФУ в м. Києві надало інформацію з Реєстру застрахованих осіб (а.с. 183), а 17 січня 2024 року - ГУ ДПС у м. Києві надало відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків щодо ОСОБА_2 .

За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за 2021 рік нарахований ОСОБА_2 дохід становить 1 936 638,40 грн., а за 2022 рік - 2 719 141,06 грн.

Колегія суддів зауважує, що одним із прав учасників справи відповідно до ст. 43 ЦПК України є право на ознайомлення з матеріалами справи, реалізувавши яке сторона відповідача була б обізнана про виконання ухвали суду.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що судом стягнуто аліменти до 02 травня 2028 року - досягнення дитиною 23-річного віку, що не в повній мірі узгоджується з вимогами ст. 199 СК України, оскільки не враховує положення ч. 2 ст. 199 СК України, якою передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відтак, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом доповнення його резолютивної частини такою умовою.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Зважаючи на те, що суд першої інстанцій повно встановив обставини у справі, але помилково визначив обставини за яких припиняється стягнення аліментів, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення місцевого суду, виклавши його резолютивну частину у редакції цієї постанови.

В іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Пункт 3 частини 4, частина 5 статті 356 ЦПК України встановлює, що до апеляційної скарги додається, зокрема, документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Підпункт 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлює, що за подання апеляційної скарги на рішення суду розмір судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з ч 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Судовий збір, що підлягав сплаті у суді першої інстанції, становить 1073 грн. 60 коп.

Відтак, за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 1 288,32 грн. (1073,60*150*0,8)

Оскільки апелянтом сплачено судовий збір у розмірі 858,88 грн., що є менше встановленого законом, з ОСОБА_1 слід достягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 429,44 грн. (1288,32-858,88).

Керуючись ст. ст. 141, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Забарною Юлією Миколаївною - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року змінити в частині періоду стягнення аліментів.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка навчається: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини з усіх видів її (заробітку) доходу щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 23 жовтня 2023 року і до закінчення сином навчання, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_3 23 років.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 429 (чотириста двадцять дев`ять) гривень 44 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова