ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1671/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/2611/24 Категорія: 304090000 Кондрацька Н. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Карпенко О.В., Василенко Л.І.,

за участю секретаря Мунтян К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - адвоката Федоренко Євгенія Миколайовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 червня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між АКІБ «УкрСиббанк» (у подальшому найменування змінено на ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 02.03.2006 було укладено кредитний договір було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 12.05.2008, згідно умов якого АКІБ «УкрСиббанк» надав відповідачу ОСОБА_2 кредит у розмірі 25000 доларів США на строк користування з 12.05.2008 по 11.05.2029 зі сплатою процентів за користування кредитом з розрахунку 12,50 % річних.

У якості забезпечення повернення кредиту ОСОБА_2 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 203213 від 12.05.2008, відповідно до умов якого ОСОБА_1 несе солідарну відповідальність за повернення в повному обсязі АКІБ «УкрСиббанк» кредиту, процентів та неустойки.

У зв`язку із невиконанням відповідачами умов кредитного договору №0, щодо оплати заборгованості ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси, щодо примусового стягнення заборгованості. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.09.2012 у справі № 2/2314-2477/12, позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 га користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 12.05.2008 у сумі 25521,35 доларів США, що еквівалентно 203 405,16 грн., з розрахунку 7,97 грн. за один долар США станом на 19.10.2009 та додатково 500,00 грн. неустойки.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.05.2013 у справі № 711/3673/13-ц було замінено сторону виконавчого провадження у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа № 2314/5674/12 із зміною сторони Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». Станом на момент звернення до суду відповідачем ОСОБА_2 частково погашено заборгованість за кредитним договором у розмірі 2488,50 доларів США.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

У позовній заяві наведено розрахунок 3 % річних на суму боргу у розмірі 23 816,912 доларів США за період з 02.04.2017 до 23.02.2022: за період прострочення з 02.04.2017 до 31.12.2019 складає 1004 дні на суму 1965,39 доларів США; з 01.01.2020.до 31.12.2020 - 366 днів - на суму 714,51 доларів США; за період з 01.01.2021 до 23.02.2022 - 419 днів на суму 820,22 доларів США.

На підставі викладеного ТОВ «Кей-Колект» просило суд стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суму нарахованих ТОВ «Кей - Колект» 3 % річних на суму не виконаного зобов`язання за кредитним договором №0 від 12.05.2008 у розмірі 3 500, 11 доларів США, що у гривневому еквіваленті (за один долар США - 38,3825 грн. станом на 12.03.2024) складає 134342,97 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 3028 грн.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 червня 2024 року позовну заяву ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних в частині позовних вимог до ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 червня 2024 року позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що за заявою ОСОБА_1 щодо наявності заборгованості Першим відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) надано лист відповідь. Відповідно до якої станом на 04.09.2023 сума боргів з урахуванням витрат на проведення виконавчих дій та виконавчого збору становить 149936,12 грн., а саме: 136062,40 грн. - залишок боргу, 13581,12 грн. - виконавчий збір та 292, 60 грн. - витрат на проведення виконавчих дій.

Таким чином вбачається, що станом на 04.09.2023 за відповідачем (боржником) рахується заборгованість за виконавчим листом 2314/5674/12 у розмірі 136062,40 грн., що еквівалентно 3717,55 доларів США, з розрахунку за один долар США 36,6 грн.

Отже, сума заборгованості зазначена позивачем у позові - 23816,96 доларів США, на яку ним здійснюється нарахування трьох відсотків річних, не знайшла свого підтвердження.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання, тобто є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

У судовому засіданні встановлено та підтверджено наявними матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_1 після винесення рішення суду про солідарне стягнення з нього заборгованості не вчиняв будь яких дій щодо уникнення його виконання, за відомостями виконавчого провадження, з його коштів (доходу) здійснюються щомісячні відрахування у розмірі 20 % для виконання рішення та погашення заборгованості, а тому на переконання суду першої інстанції, відсутні підстави для покладення на нього міри відповідальності передбаченої статтею 625 ЦК України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ТОВ «Кей-Колект» - адвокат Федоренко Є.М. подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.09.2012 року у справі №2/2314-2477/12, позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено повністю: стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 12.05.2008 року у сумі 25521,35 дол. США, що еквівалентно 203 405,16 грн., з розрахунку 7,97 грн. за один долар США станом на 19.10.2009 та додатково 500 грн. неустойки.

Як вбачається з матеріалів справи, Першим відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження у гривневому еквіваленті стягнутої суми заборгованості, а саме 203905,16 грн. та відповідно проводиться стягнення гривневого еквіваленту суми боргу, яка визначена при відкритті виконавчого провадження, що суперечить вимогам чинного законодавства та порушує права стягувача у виконавчому провадженні, так як у рішенні Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.09.2012 у справі 2/2314-2477/12 та виданому на його підставі виконавчому листі сума заборгованості, яка підлягає стягненню, зазначена в доларах США.

Таким чином, у виконавчому провадженні №48610938 з примусового виконання виконавчого листа №2314/5674/12 від 25.10.2012 державний виконавець повинен був враховувати офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу, чого ним не було здійснено.

Зазначає, що при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

З огляду на викладені вище мотиви, позивач вважає, що суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку, що станом на 04.09.2023 за відповідачем (боржником) рахується заборгованість за виконавчим листом 2314/5674/12 у розмірі 136062,40 грн., що еквівалентно 3717,55 доларів США.

Також позивач не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо того, що відсотки встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання, а оскільки з відповідача стягуються щомісячні відрахування, вказане свідчить, що відповідач не намагається уникнути його виконання.

Такі висновки суду позивач вважає хибними, оскільки судове рішення не виконане боржником протягом більше як десяти років, а наявність примусового виконання судового рішення сама по собі свідчить про відсутність добровільного та добросовісного виконання рішення.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судове засідання апеляційного суду сторони, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Відповідно до приписів ч. 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.09.2012 у справі № 2/2314-2477/12 (провадження 2314/5674/12), позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено повністю: стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 12.05.2008 у сумі 25521,35 доларів США, що еквівалентно 203 405,16 грн., з розрахунку 7,97 грн. за один долар США станом на 19.10.2009 та додатково 500,00 грн. неустойки (а.с. 8-10).

Ухвалою суду від Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.05.2013 у справі № 711/3673/13-ц (провадження № 6/711/16720/13) замінено сторону виконавчого провадження у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа № 2314/5674/12 із зміною сторони Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» за правом грошової вимоги до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (а.с.11-12).

Відповідно до наданого розрахунку, сума непогашеного боргу становить 23816,96 дол. США, а тому за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року 3 % річних становить 3500,11 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 134342,97 грн.

Також до суду надані документи виконавчого провадження №48610938, з яких вбачається наступне.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 31.08.2015, державним виконавцем відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2314/5674/12 від 25.10.2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» боргу у сумі 203905,16 грн.

Згідно з інформацією про виконавче провадження, отриманої з АСВП від 07.05.2024, встановлено, що державним виконавцем вжито ряд заходів задля виконання рішення суд, зокрема, 31.08.2015 винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника; звернено стягнення на пенсію боржника у розмірі 20% на погашення боргу у сумі 203905,16 грн., виконавчого збору, витрат на проведення та організацію виконавчих дій; звернення стягнення на кошти на рахунках боржника.

Згідно повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 26.05.2016, починаючи з червня 2016 року з пенсії ОСОБА_1 здійснюються відрахування на підставі постанови Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції від 13.05.2016 у ВП № НОМЕР_1, у розмірі 20% призначеної пенсії.

Зокрема, довідками ГУ ПФУ в Черкаській області від 11.07.2017, 23.07.2018, 15.07.2019, 03.07.2020, 28.07.2021 та 28.09.2022 підтверджується, що за період з 01.06.2016 по 28.09.2022 загальний розмір відрахувань з пенсії ОСОБА_1 склав 74975,56 грн.

За заявою ОСОБА_1 щодо наявності заборгованості Першим відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) надано відповідь, у відповідності до якої станом на 04.09.2023 сума боргу з урахуванням витрат на проведення виконавчих дій та виконавчого збору становить 149936,12 грн., а саме: 136062,40 грн. - залишок боргу, 13581,12 грн. - виконавчий збір та 292, 60 грн. - витрат на проведення виконавчих дій.

Таким чином, вбачається, що станом на 04.09.2023 за відповідачем (боржником) рахується заборгованість за виконавчим листом 2314/5674/12 у розмірі 136062,40 грн., що еквівалентно 3717,55 доларів США, з розрахунку за один долар США 36,6 грн.

Колегія суддів, дослідивши доводи учасників справи та докази надані на їх підтвердження доходить наступних висновків.

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частини перша, друга статті 533 ЦК України).

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц та від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц зазначено, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити у грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів в іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові кошти, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в частині другій статті 533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами (постанова Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 755/9348/15-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц викладено правовий висновок про те, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц).

За частиною другою цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При обчисленні 3 процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Такий висновок містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року № 373/2054/16.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

З огляду на невиконання відповідачем свого обов`язку з повернення боргу, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для стягнення з позичальника 3 % річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Колегія суддів вважає, що слушними є доводи апеляційної скарги в частині того, що наявність не виконаного зобов`язання, навіть при умові його часткового щомісячного погашення, не звільняє боржника від міри відповідальності передбаченої статтею 625 ЦК України, оскільки така міра відповідальності виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, стягнення щомісячних платежів з відповідача ОСОБА_1 здійснюється в межах виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення, що також вказує на відсутність добровільності погашення ним боргу.

Щодо тверджень відповідача викладених у суді першої інстанції щодо пропуску строку позовної давності, то колегія суддів вважає їх неспроможними з огляду на наступне.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи, датою звернення позивача із даною позовною заявою до суду є 22 березня 2024 року, а період нарахування останнім заборгованості становить 02 квітня 2017 року по 23.02.2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу,продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження позовної давності на час дії карантину набрав чинності 2 квітня 2020 року.

Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651.

Крім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (далі Указ) в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та діє до теперішнього часу.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Пунктом 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, на введений Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 воєнний стан з 24 лютого 2022 року, на пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме період нарахування ТОВ «Кей-Колект» заборгованості (з 02.04.2017 по 23.02.2022), трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі позивачем не пропущено.

Водночас, колегія суддів погоджується з доводами відповідача щодо необхідності врахування при визначенні суми боргу на яку нараховуються 3% річних, кошти, які були фактично сплачені відповідачем на користь позивача на виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 вересня 2012 року у справі №2/2314-2477/12 .

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ОСОБА_1 зазначав, що у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2314/5674/12, виданого 25 жовтня 2012 року Придніпровським районним судом м. Черкаси, ним частково погашено борг, залишок якого станом на 04.09.2023 становить 136062,40 грн.

Перевіряючи доводи сторін у даній частині, колегія суддів вважає за доцільне взяти до уваги, що принцип розумності є характерним як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

З урахуванням наведених вище умов щодо виконання грошового зобов`язання, визначеного в іноземній валюті, розмір боргу на який нараховується 3% річних підлягає зменшенню на суму, зараховану у ВП № НОМЕР_1 у рахунок погашення зобов`язання з повернення боргу. Відтак, сума боргу за спірним зобов`язанням, яка підлягає до примусового стягнення, становить 3717,55 доларів США (136062,40 грн. в доларах США станом на 04.09.2023 року). З урахуванням розміру заборгованості підлягають нарахуванню заявлені ТОВ «Кей-Колект» до стягнення 3 % річних у розмірі 546,33 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 12.03.2024 року (станом на дату зазначену у позові) складає 20969,51 грн.

Щодо необхідності врахування сплаченого боржником боргу за рішенням суду при нарахуванні 3% річних звернуто увагу у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі №369/5625/16-ц.

Щодо доводів апеляційної скарги у частині неправомірності дій державного виконавця при стягненні боргу за судовим рішенням, а саме, що стосується його стягнення у гривнях, а не у валюті визначеній у судовому рішенні, та загальній сумі боргу зазначеній також у гривнях, а не у доларах США, то колегія суддів звертає увагу, що предметом даного позову є стягнення 3% річних, а не оскарження дій органів державної виконавчої служби. Щомісячне відрахування із боржника розпочалося з 2016 року, тобто стягувач як зацікавлена особа в поверненні боргу повинен був цікавитись правильністю дотримання законодавства при виконанні судового рішення.

До того ж в позовній заяві зазначено про те, що заборгованість за кредитним договором частково погашена на суму 2488,50 дол. США, однак доказів про погашення саме такої суми до матеріалів справи не долучено.

З огляду на наведене, а також дотримуючись принципів розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що сума боргу на яку повинні нараховуватись 3 % річних підлягає зменшенню з урахуванням її часткової сплати боржником, що підтверджується належними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Отже, за результатами розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги позивача є часткового обґрунтованими, а тому судове рішення підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Щодо судового збору

Згідно з частинами 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи (а.с. 74), а тому звільнений від сплати судового збору.

Оскільки позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» задоволено судом на 15,6%, тому судовий збір на користь товариства підлягає компенсації за рахунок держави у розмірі 1039,21 грн.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - адвоката Федоренко Євгенія Миколайовича - задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 червня 2024 року- скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» суму 3% річних в розмірі 546, 33 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 20969,51 грн.

В решті - в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» в порядку компенсації за рахунок держави судовий збір, сплачений у суді першої та апеляційної інстанцій у розмірі 1039,21 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2024 року.

Судді: