ЄУ №712/8701/24
Провадження 2/712/2759/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року Соснівський районний суд м. Черкаси

у складі: головуючого судді Стеценко О.С.,

за участю секретаря судового засідання Дубини В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття із зареєстрованого місця проживання особи,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить усунути позивачу перешкоди у користуванні квартирою шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_2 із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з втратою права користування житловим приміщенням.

У обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона є власником 9/100 частки у праві власності на жилий блок (секцію) АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 11.07.2024. Відповідач зареєстрований, але не проживає за вказаною адресою, оскільки постійно проживає за іншою адресою. Реєстрація відповідача створює позивачу перешкоди у користуванні житлом, тому вона звернулася до суду з указаним позовом.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.07.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання на 17.09.2024.

17.09.2024 судове засідання відкладено до 11.11.2024 у зв`язку з неявкою відповідача.

У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позовну заяву підтримують та просять її задовольнити.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник відповідача надала заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, просила справу розглянути без її участі та без участі відповідача.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування частки у праві власності на жилий блок (секцію) від 11.07.2024 належить 9/100 часток у праві власності на жилий блок (секцію) АДРЕСА_2 , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав №386382297 від 11.07.2024.

У пункті 6 договору зазначено, що зняття з реєстрації зареєстрованих осіб буде здійснено безпосередньо обдарованим ( ОСОБА_1 ) після підписання договору.

Згідно копії паспорту ОСОБА_2 , що міститься в матеріалах справи, відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 13.07.2016, що також вбачається з відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №698798 від 19.07.2024

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно зі ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: 1) за заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), поданою у паперовій формі такою особою, її законним представником або представником; 2) за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Також згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується).

Ураховуючи, що відповідач ОСОБА_2 дійсно не проживає за місцем реєстрації, позовні вимоги визнані представником відповідача у повному обсязі, повноваження представника відповідача, згідно ордеру на надання правничої допомоги, не обмежуються, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141, 263-268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 391, 405 ЦК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття із зареєстрованого місця проживання особи задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_2 із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: О.С. Стеценко