Справа № 2-1471/11
У Х В А Л А

Іменем України

11 листопада 2024 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Саламон О.Б.

з участю секретаря Рябенка В.О.

скаржника ОСОБА_1

стягувача і представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Басілашвілі Олега Бічікоєвича, стягувач: ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

01.10.2024 до Деснянського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_1 на бездяльність державного виконавця Печерського відділу Державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Басілашвілі О.Б., в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Басілашвілі Олега Бічікоєвича під час здійснення виконавчого провадження № НОМЕР_3, яка виразилась у не розгляді клопотання ОСОБА_1 від 03.09.2024 (вх. б/н від 03.09.2024) та неприйнятті рішення щодо приєднання до матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_3 матеріалів з доказами щодо сплати аліментів у розмірі 67 500 грн. (на 27 арк.), врахування сплачених ОСОБА_1 аліментів стягувачу у розмірі 67 500 грн., зменшення на 67 500 грн. суми заборгованості зі сплати аліментів перед стягувачем у виконавчому провадженні № НОМЕР_3;

- зобов`язати державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Басілашвілі Олега Бічікоєвича розглянути клопотання ОСОБА_1 від 03.09.2024 у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 (вх. б/н від 03.09.2024) та прийняти рішення щодо приєднання до матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_3 матеріалів з доказами щодо сплати аліментів у розмірі 67 500 грн. (на 27 арк.), врахування сплачених ОСОБА_1 аліментів стягувачу у розмірі 67 500 грн., зменшення на 67 500 грн. суми заборгованості зі сплати аліментів перед стягувачем у виконавчому провадженні № НОМЕР_3.

Вимоги скарги обґрунтовано тим, що у Печерському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання судового рішення від 31.03.2011 у справі № 2-1471/11 на підставі виконавчого листа №2-1471/11, виданого 30.07.2018 Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , щомісячно, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.01.2011 і до досягнення дитиною повноліття. Державним виконавцем Басілашвілі О.Б. у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 здійснений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 03.06.2024 та нарахований скаржнику борг зі сплати аліментів на користь стягувача у розмірі 209 373,54 грн. Однак, під час здійснення розрахунків державним виконавцем на користь стягувача не було враховано здійснені скаржником платежі зі сплати аліментів, стягувачу на її картковий рахунок, у розмірі 67 500 грн., які проведені через мобільний банкінг. 03.09.2024 скаржник звернувся до виконавця з клопотанням про прийняття та приєднання до матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_3 вказаних копій платіжних документів. 10.09.2024 від виконавця надійшла відповідь, у якій зазначив, що відповідно до наданих квитанцій неможливо встановити факт сплати аліментів, оскільки у них відсутнє цільове призначення платежу. Скаржник вказує, що враховуючи, що державний виконавець ОСОБА_6 рішення щодо заявлених ним у клопотанні вимог не прийняв, чим порушив право скаржника. Вважає, що вищенаведеною бездіяльністю державний виконавець порушує положення Закону України «Про виконавче провадження», а також така бездіяльність може призвести до надмірного стягнення з боржника грошових коштів.

В судовому засіданні скаржник заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник стягувача та стягувач проти задоволення скарги заперечували, посилаючись на те, що платежі, здійснені боржником не містять даних щодо їх цільового призначення. Сплачені суми відрізняються між собою, а тому стверджувати, що це аліменти неможливо. Стягувач не визнає того, що сплачені боржником кошти у розмірі 67 500,00 грн. є аліментами. Ці коштиі не мають бути зараховані до розрахунку, оскільки донька проживає з нею і саме вона несе основний тягар утримання та виховання дитини. Також дитина проходила лікування, про ці всі витрати стягувач повідомляла боржника. З огляду на викладене, просила в задоволенні скарги відмовити.

В судовому засіданні, яке відбулось 14.10.2024, державний виконавець Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Басілашвілі О.Б. заперечував щодо задоволення скарги, посилаючись на те, що виконавчі дії щодо стягнення алміентів проводяться у відповідності до чинного законодавства.

В судове засідання, призначене на 11.11.2024, державний виконавець не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, розглянувши подані учасниками справи документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, у Печерському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться виконавче провадження №57457694 з примусового виконання судового рішення від 31.03.2011 у справі №2-1471/11 на підставі виконавчого листа № 2-1471/11, виданого 30.07.2018 Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.01.2011 і до досягнення дитиною повноліття.

Державним виконавцем Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Басілашвілі О.Б. у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 здійснений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 03.06.2024 та нарахований борг зі сплати аліментів у розмірі 209 373,54 грн. (довідка-розрахунок заборгованості від 03.06.2024 № НОМЕР_3).

03.09.2024 до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Скоробагатьком Д.В. було подано клопотання (вх. б/н від 03.09.2024) про прийняття та приєднання до матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_3 додаткових доказів, щодо сплати аліментів у розмірі 67 500,00 грн. на платіжну картку стягувача НОМЕР_1 , які проведені через мобільний банкінг, врахування сплачених ним стягувачу аліментів у розмірі 67 500,00 грн. та зазначення їх в розрахунку суми заборгованості зі сплати аліментів у відповідності до їх фактичної сплати; зменшення на 67 500,00 грн. суми заборгованості зі сплати аліментів перед стягувачем.

13.09.2024 державний виконавець ОСОБА_6 надіслав на електронну адресу листа без реєстраційного номера, за підписом начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ярушевської І.І., у якому зазначив, що відповідно до наданих скаржником квитанцій неможливо встановити факт сплати аліментів, оскільки у зазначених квитанціях відсутнє цільове призначення платежу.

Згідно зі ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч.1ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

На підставі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої, п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі ст.71 Закону «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У ч.3 ст.195 СК України зазначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Боржник у скарзі посилався на те, що в розрахунок державного виконавця щодо заборгованості за аліментами не враховано грошові кошти, які сплачувалися ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в період з 2021 року по березень 2023 року.

Протягом цього періоду скаржник сплачував аліменти на утримання доньки шляхом переказу грошових коштів стягувачу на банківський рахунок.

Квитанції на підтвердження сплати аліментів скаржником були передані державному виконавцю та надані до суду.

Заперечуючи проти зарахування цих коштів як аліментів, стягувач та державний виконавець вказали, що долучені квитанції не містять призначення платежу, що унеможливлює їх віднесення до аліментів та мають інше цільове призначення.

Зокрема в судовому засіданні стягувач ОСОБА_2 не заперечувала факт перерахування вказаних коштів та зазначила, що кошти не просила і ці кошти оцінюються як "добрий жест" зі сторони ОСОБА_1 , проте не як алміентні зобовязання.

Представник стягувача ОСОБА_2 - адвокат Галатенко Є.Є. зазначив в судовому засіданні, що дитина має певні хвороби, тому зазначені кошти були направленя в якості "додаткових витрат".

Проте, у постановах від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-7500св20) та від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20 (провадження № 61-1534св21) Верховний Суд зробив висновки, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій. Встановленню підлягає наявність або відсутність інших правовідносин між подружжям, які могли б бути підставою для зарахування спірних сум, не в рахунок погашення заборгованості за аліментами, а в рахунок погашення інших зобов`язань.

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 199/2951/21 (провадження № 61-1769св23) встановлено, що між стягувачем та боржником немає інших грошових зобов`язань, окрім аліментних. Стягувач не заперечувала отримання від боржника тих грошових переказів, де вона була зазначена отримувачем, а матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником. Наведене свідчить про часткове добровільне виконання боржником свого обов`язку зі сплати аліментів. Враховуючи, що боржник надав копії квитанцій про здійснення платежів на користь стягувача, у державного виконавця не було підстав не враховувати надані боржником квитанції під час визначення заборгованості зі сплати аліментів.

Враховуючи вищевикладене, в ході судового розгляду судом не встановлено наявності будь-яких інших зобов`язань між стягувачем та боржником, а ніж зобов`язань по сплаті аліментів. Між батьками дитини відсутні угоди щодо порядку сплати грошових коштів на утримання їхньої доньки.

Зокрема, аліментні зобовязання ОСОБА_1 у більшому розмірі, ніж передбачено законом на одну дитину, а саме у розмірі 1/3 частини доходів.

Посилання стягувача на те, що сплачені боржником кошти є оплатою половини додаткових витрат на дитину, понесених нею, оцінюються судом критично, оскільки боржник не визнає вказані платежі як додаткові витрати та вважав, що сплачує саме аліменти на утримання доньки.

Будь-які докази, що сплачені боржником кошти на рахунок стягувача не є аліментами та мають інше цільове призначення, в матеріалах справи відсутні.

Також стягувачем не спростовувався факт отримання коштів від боржника у зазначений період.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що квитанції без зазначення призначення платежу «аліменти» за період з 2021 року по березень 2023 року, надані на підтвердження сплати боржником на користь стягувача аліментів, мали бути враховані державним виконавцем при обрахунку заборгованості ОСОБА_1 за аліментами, з огляду на те, що чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у державного виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.

Подібний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 10 серпня 2023 року у справі № 206/2658/22 (провадження № 61-4693св23).

За таких обставин, суд вважає, що сплачені ОСОБА_1 кошти згідно з зазначеними вище квитанціями мають бути зараховані державним виконавцем в якості проведених виплат по аліментам при здійсненні повторного розрахунку заборгованості, у зв`язку з чим вважає правильним зобов`язати державного виконавця приєднати до матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_3 та врахувати сплачені ОСОБА_1 суми у розмірі 67 500 грн., підтверджені банківськими операціями.

Що стосується вимог про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Басілашвілі О.Б. щодо ненадання відповіді на клопотання боржника про долучення доказів до матеріалів виконавчого провадження та проведення розрахунку заборгованості боржника, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Таким чином, державний виконавець зобов`язаний надати відповідь на заяву, запит, спрямовані на вчинення виконавчих дій сторін, чи інших учасників виконавчого провадження, у строки, визначені ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».

Враховуючи, що в ході судового розгляду було встановлено, що державним виконавцем надано відповідь щодо розгляду клопотання боржника від 03.09.2024 у строк визначений законом, що підтверджується листом від 10.09.2024, суд не вбачає підстав для визнання дій державного виконавця неправомірною бездіяльністю в цій частині.

Разом з тим, будь-яких доказів, що підтверджують долучення до матеріалів виконавчого провадження доказів щодо сплати аліментів та врахування їх при розрахунку заборгованості, суду надано не було, тому суд вважає за необхідне визнати таку бездіяльність неправомірною.

Згідно зі ст.451 ЦПК України у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Аналогічні висновки містяться у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.12.2021 по справі №441/243/21.

Відповідно до наведенного положення у разі визнання оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльність неправомірними суд в ообов`язковому порядку зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця певним чином усунути порушення.

З урахуванням наведених норм матеріального права, слід зазначити, що у разі визнання оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності неправомірними суд в обов`язковому порядку повинен зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути виявлені порушення.

Аналогічні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.07.2021 по справі №761/13085/14, від 02.06.2021 по справі №186/656/14.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.10 ЦПК України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень статті 9 Конституції України.

За змістом ст.32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до переконання, що здійснення державним виконавцем розрахунку заборгованості боржника за аліментами, без врахування поданих ним квитанцій за період з 2021 року по березень 2023 року, як доказів добровільного виконання ним рішення суду, є неправомірним, тому скарга в цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню, в іншій частині вимог скарга задоволенню не підлягає, оскільки наведені заявником обставини на їх обґрунтування не знайшли свого підтвердження.

Керуючись ст.ст. 255, 447-451 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Басілашвілі Олега Бічікоєвича, стягувач: ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Басілащвілі Олега Бічікоєвича під час здійснення виконавчого провадження № НОМЕР_3, яка виразилась у неприйнятті рішення щодо приєднання та врахування сплачених сум у виконавчому провадженні.

Зобов`язати державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Басілашвілі Олега Бічікоєвича прийняти рішення щодо приєднання до матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_3 та врахування сплачених ОСОБА_1 сум у розмірі 67 500 грн., підтверджених банківськими операціями, проведеними через мобільний банкінг на номер: НОМЕР_2 про перерахування коштів.

У задоволенні інших вимог скарги - відмовити.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали суду складено 12.11.2024.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон