У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Кужелєвої Ю.В., боржника ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи Полінського Б.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії начальника та державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року боржник ОСОБА_1 (надалі за текстом - боржник) звернулася до суду зі скаргою на дії начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Полінського Бориса Андрійовича, стягувач ОСОБА_2 (надалі за текстом - стягувач).

Обґрунтовуючи вимоги скарги, боржник зазначила, що в провадженні Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходилось виконавче провадження ВП НОМЕР_1 на підставі виконавчого листа від 13.11.2013, виданого Подільським районним судом м. Києва у справі № 758/10127/13-ц.

18.01.2024 від боржника надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи.

27.08.2015 року виконавчий документ повернуто стягувачу, про що винесено відповідну постанову.

Після повернення виконавчого документу в 2015 році стягувач не скористався своїм правом на повторне звернення для примусового виконання у даній справі та не пред`являв виконавчий лист до виконання.

У грудні 2023 року боржник дізналась про те, що на її рахунки накладено арешт Подільським ВДВС.

13 грудня 2023 року боржником подано заяву про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, на що їй було дано усну відповідь, що матеріали справи знищені за строками давності. Натомість, остання отримала в виконавчій службі копію постанови про перевірку матеріалів виконавчого провадження від 28.11.2023, винесену начальником відділу, якою скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.08.2015.

Вважає, що начальник відділу відновив провадження, без виконавчого документу, без заяви стягувача про пред`явлення документу для виконання та, у порушення строків пред`явлення виконавчого документу до стягнення.

05 грудня 2023 року в даному виконавчому провадженні Подільським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про арешт коштів боржника.

В постанові від 27.08.2015 було зазначено, що виконавчий документ може бути пред`явлений для виконання в строк до 27.08.2016. Стягувач не скористався цим правом, а, отже, строк для пред`явлення виконавчого листа №758/10127/13-ц від 13.11.2013, виданого Подільським районним судом м. Києва, на думку боржника, сплив.

Вважає, що виконавче провадження відновлено безпідставно, а, отже, просить визнати дії начальника Подільського ВДВС щодо поновлення виконавчого провадження незаконними та скасувати постанову про перевірку матеріалів виконавчого провадження від 28.11.2023 року та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 05.12.2023 року.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 26.12.2023 року прийнято скаргу до провадження, призначено судове засідання.

Боржник у судовому засіданні доводи скарги підтримала, просила її задовольнити з підстав у ній наведених.

Представник заінтересованої особи у судовому засіданні заперечив щодо задоволення скарги, просив відмовити у її задоволенні.

Вислухавши сторін, дослідивши матеріали додані до скарги, копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що у провадженні Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходилось виконавче провадження ВП НОМЕР_1 на підставі виконавчого листа від 13.11.2013, виданого Подільським районним судом м. Києва у справі № 758/10127/13-ц.

27.08.2015 року виконавчий документ повернуто стягувачу, про що було винесено відповідну постанову (а.с. 8).

Божник отримала в виконавчій службі копію постанови про перевірку матеріалів виконавчого провадження від 28.11.2023, винесену начальником відділу, якою скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.08.2015 (а.с. 5 - 7).

05 грудня 2023 року в даному виконавчому провадженні Подільським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с. 10-11).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Положеннями статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення зі стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Статтею 32 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що заходами примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника, вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно ст.2 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державну виконавчу службу», працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Згідно ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Статтею 18 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом (частина 3 статті 74).

Враховуючи висновки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах: «Класс та інші проти Німеччини» від 06.09.1978 (заява №55723/00) та «Кумпене і Мазере проти Румунії» від 17.12.2004 (заява №33348/96), згідно з якими завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто, суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою, суд зауважує, що завдання суду у справі за цією скаргою полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав сторін виконавчого провадження під час примусового виконання рішення суду, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, за змістом ст. 451 ЦПК України метою подання скарг на діяльність/бездіяльність службових і посадових осіб органів державної виконавчої влади, приватних виконавців під час судового контролю на стадії виконання кінцевого судового рішення у справі є ефективне і швидке поновлення порушених прав скаржника, яке відбувається, зокрема, шляхом визнання оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності неправомірними і зобов`язання державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Суд зазначає, що вимога скарги про визнання судом неправомірною бездіяльності начальника Подільського РВ ДВС у місті Києві ЦМУЮ (м. Київ) Коваля В.В. щодо здійснення контролю за діями державного виконавця Поліського Б.А. та скасування постанови від 27.08.2023 про повернення виконавчого документу стягувачу, не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Дії державного виконавця Поліського Б.А. при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу визнано такими, що вчиненні в порушенні вимог статті 48 Закону, начальником відділу в межах своїх дискреційних повноважень було скасовано постанову № НОМЕР_1 від 27.08.2015, про повернення виконавчого документу стягувачу та зобов`язано державного виконавця Поліського Б.А. привести виконавче провадження № НОМЕР_1 відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи боржника про те, що суд має оцінювати наявність порушень під час судового контролю за виконанням рішення саме на час подання скарги, суд відхиляє.

За містом ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Як встановлено вище судом, оскільки начальником Подільського РВ ДВС у місті Києві ЦМУЮ (м. Київ) Ковалем В.В. було скасовано постанову про повернення виконавчого документа, орган ДВС у відповідності до вимог ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання, що і було здійснено у цій справі.

При цьому, враховуючи, що станом на час розгляду скарги примусове виконання поновлене, зазначена постанова міститься в Автоматизованій системи виконавчого провадження (реєстраційний номер ВП № НОМЕР_1), підстави для задоволення скарги відсутні.

Відтак, суд вважає необґрунтованими доводи боржника щодо незаконності дій Подільського ВДВС.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Боржником у своїй скарзі не доведено порушення її прав та свобод постановою начальника Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Коваля Віталія Васильовича від 28.11.2023 року.

Керуючись нормами ст. 1, 5, 18, 19 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 450-452 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії начальника та державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - залишити без задоволення;

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В.Гребенюк