Справа № 497/1559/24
Провадження № 2/497/617/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2024 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Раца В.А.,

секретаря Божевої І.Д.,

без участі сторін,

розглянувши у загальному позовному провадженні, у відкритому підготовчому засіданні в місті Болграді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Городненської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

03.07.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом та просить постановити судове рішення, яким визнати за ним право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1579 га, розташовану на території Олександрівської сільської ради Болградського району, на підставі державного акту серії ЯК №509883, виданого 14 грудня 2010 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 53, кадастровий номер - :02:004:0090.

В обґрунтування позову зазначає, що він є власником земельної ділянки розміром 0,1579 га на підставі державного акту серії ЯК № 509883, виданого 14 грудня 2010 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 53, кадастровий номер даної земельної ділянки 512148400:02:004:0090. Адреса даної земельної ділянки вказана у державному акті АДРЕСА_1 . Рішенням виконкому Городненської сільської ради від 01.02.2024 року його будинку було присвоєно нову поштову адресу: АДРЕСА_1 , так як вже давно існує будинок під номером 15. Це будинок його батьків, він знаходиться поруч, але вищевказана ділянка, це саме та ділянка на якій знаходиться збудований ним будинок. Ця земельна ділянка була відокремлена від батьківської ділянки, для того щоб він побудував собі свій будинок. Однак в державному акті на землю залишається адреса: АДРЕСА_1 . Він звернувся до державного реєстратора з заявою про внесення даних про його земельну ділянку до Державного реєстру речових прав, однак йому було відмовлено саме через те, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Саме це стало підставою для звернення до суду з цими позовними вимогами.

Ухвалою від 08.07.2024 року було відкрито провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві клопоче про розгляд справи без його участі (а.с.2).

13.09.2024 року від представника Городненської сільської ради Одеської області голови Богоєва М., електронною поштою надійшла заява, в якій він не заперечує проти задоволення позовних вимог, просить розглянути справу у відсутності представника сільського ради (а.с.24).

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається зі змісту ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1579 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 509883, який виданий 08 листопада 2010 року Олександрівською сільською радою Болградського району Одеської області на підставі рішення 17 сесії ХХІІ скликання Олександрівської сільської ради від 06.03.1997 року та рішення 35 сесії Олександрівської сільської ради від 13.10.2009 року №206, акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 53, кадастровий номер :02:004:0090 (а.с.7).

Окрім цього позивачу на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою старости с.Олександрівка Городненської сільської ради Драганова П. за вих.№160 від 18.04.2024 року, довідка видана на підставі записів погосподарської книги виконавчого комітету Городненської (колишня Олександрівська) сільської ради №8, особистий рахунок №608 (а.с.6), також у довідці за вих.№23 від 21.03.2024 року зазначено, що ОСОБА_1 є головою домогосподарства за цією адресою (а.с.13).

За твердженням позивача цей житловий будинок, розташований на вищевказаній земельній ділянці, яка була виділена йому з земельної ділянки батьківського домогосподарства по АДРЕСА_1 . Він побудував свій будинок на виділеній ділянці, та саме в межах виділеної земельної ділянки був виготовлений державний акт, але адреса під час його виготовлення залишилася - АДРЕСА_1 .

Як вбачається з довідки старости с.Олександрівка Городненської сільської ради Драганова П. за вих.№161 від 18.04.2024 року житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , довідка видана відповідно до записів погосподарської книги №8 особистий рахунок №609 (а.с.8), тобто у будинків в погосподарських книгах сільської ради різні особисті рахунки та вони рахуються як окремі об`єкти нерухомого майна.

Виконавчим комітетом Городненської сільської ради Болградського району Одеської області було розглянуто заяву ОСОБА_1 про присвоєння нової поштової адреси, та рішенням №10 від 01.02.2024 року присвоєно належному позивачу житловому будинку поштову адресу: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Позивачу ОСОБА_1 відповідно до рішення 17 сесії ХХІІ скликання від 06 березня 1997 року Олександрівської сільської ради Болградського району було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства (присадибну ділянку) загальною площею 0,15 га по АДРЕСА_1 , що підтверджується архівним витягом (а.с.12), без зазначення номеру.

Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, данні про права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження відносно об`єкту нерухомості земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 в реєстрі відсутні (а.с.27, 28).

Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 з 21.05.1979 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5), тобто судом встановлено, що раніше обидва домоволодіння мали однаковій адрес або рахувалися як один об`єкт нерухомого майна.

Для реєстрації свого права власності на об`єкти нерухомого майна, а саме житловий будинок та земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_1 , позивач звернувся до державного реєстратора, але рішенням №72871775 від 29 квітня 2024 року йому було відмовлено, підставою для відмови стала розбіжність адреси розташування житлового будинку ( АДРЕСА_2 ) (а.с.9).

Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.ст.316-319 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава законодавчо забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

У частинах першій-третій статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, шляхом одержання громадянами земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 Велика Палата Верховного Суду підтримала правовий висновок Верховного Суду України щодо застосування статті 120 ЗК України (у редакції, чинній у період з 1 січня 2002 року до 20 червня 2007 року), висловлений у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, визначивши, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно з виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Якщо сторони в договорі, спрямованому на відчуження будинку, не обумовили розміру земельної ділянки, на якій такий будинок розташований, то встановлення розміру здійснюється відповідно до нормативів, визначених у цій місцевості, та мети, з якою земельна ділянка використовується.

За приписами частини дев`ятої статті 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

За відсутності в попереднього власника належним чином оформлених прав користування земельною ділянкою, на якій розміщено нерухоме майно, положення статей 120 ЗК України, 377 ЦК України в частині переходу прав на земельну ділянку до нового власника в тому ж обсязі застосуванню не підлягають.

Згідно з ч.1, 2 ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України). При цьому суд виходить також з того, що відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч.1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Так як судом було встановлено, що позивач дійсно відокремившись від своїх батьків, побудував будинок на земельній ділянці, після чого оформив за собою право власності на земельну ділянку при цьому будинку, але адреса залишилася така саме, як у батьківського будинку, тому суд вважає за можливим визнати за позивачем право власності на земельну ділянку, яка розташована за вищевказаною адресою, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 16, 220, 328,392 ЦК України, ст. ст. 12,81,82, 200, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Городненської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1579 га, кадастровий номер :02:004:0090.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.А. Раца