ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/3280/23 Номер провадження 22-ц/814/3022/24Головуючий у 1-й інстанції Должко С. Р. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів Кузнєцової О.Ю., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання: Буйновій О.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 03 червня 2024 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дії неправомірною та відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною дією,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом в якому просив визнати неправомірною дію ОСОБА_2 , а саме поширення нею 28.08.2023 року о 13 год. 48 хв. на своїй сторінці у соціальній інтернет мережі "Фейсбук" допису в якому містилася інформація про стан його здоров`я та стягнути на його користь 100000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказував, що 28.08.2023 року о 13 год 48 хв. на сторінці ОСОБА_2 у соціальній мережі "Фейсбук" з`явився допис в якому відповідач поширила інформацію про стан його здоров`я перебільшивши з деякими своїми висловлюваннями, а саме дослівно: Хочете знати чому ОСОБА_1 не воює? Не тому, що він волонтер! А тому що в нього гепатит! І як сказала сьогодні одна розумна людина ні один командир не візьме його з таким діагнозом на передову, не дай боже хлопців під час поранення заразе. Чи може скажеш що не хворієш, підставиш лікаря, який тоді дав цей діагноз і підеш воювати? Чи боїшся що обіссишся, бо енурез, теж твій діагноз! А ви йому передачки віддаєте своїм синам, батькам, чоловікам! Яке він має право з такою хворобою працювати в ККЗ Дружба і стояти на всіх заходах біля їжі, яку ви продаєте людям? Ви шо, не в собі? Цю причину він зазначив, щоб платити менші аліменти своїй дитині. Тому, ОСОБА_1 , хай ти за**бешся зі своїм гепатитом, бл**дь. Під самим текстом відповідачем було прикріплено дві фотокартки на яких є два витяги з інформацією, що знаходилася на сайті Судової влади України та ЄДР судових рішень, і це говорить про те, що поширена інформація була отримана відповідачем саме з цих джерел.

Зазначав, що цей допис було переглянуто багатьма користувачами соціальної мережі. Після даних подій у нього з`явився періодичний головний біль, що змусило його звернутися 04.09.2023 року до КНП Гадяцька МЦЛ з відповідними скаргами. До цього часу допис відповідач не видалила.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 03 червня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дії неправомірною та відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною дією відмовлено.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач у відзиві на позовну заяву фактично визнала, що вона цілеспрямовано здійснила поширення цього допису. Окрім того вказує, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги покази свідків, які підтвердили, що допис мав місце на сторінці відповідача у соціальній мережі «Фейсбук».

Зазначає, що поширення допису спричинило йому моральну шкоду, оскільки відповідач грубо порушила його права, вчинивши неправомірну дію.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін. Позивач на спростування доводів відзиву подав відповідь на відзив.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції призначалося з викликом учасників справи. На момент розгляду справи був присутній позивач, інші особи, які брали участь в розгляді справи, будучи належним чином та завчасно повідомленими про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Звертаючись до суду із позовом позивач посилався на те, що 28.08.2023 року о 13 год. 48 хв. на сторінці ОСОБА_2 у соціальній мережі "Фейсбук" з`явився допис в якому відповідач поширила інформацію про стан його здоров`я перебільшивши з деякими своїми висловлюваннями, а саме дослівно: Хочете знати чому ОСОБА_1 не воює? Не тому, що він волонтер! А тому що в нього гепатит! І як сказала сьогодні одна розумна людина ні один командир не візьме його з таким діагнозом на передову, не дай боже хлопців під час поранення заразе. Чи може скажеш що не хворієш, підставиш лікаря, який тоді дав цей діагноз і підеш воювать?

Чи боїшся що обіссишся, бо енурез, теж твій діагноз! А ви йому передачки віддаєте своїм синам, батькам, чоловікам! Яке він має право з такою хворобою працювати в ККЗ Дружба і стояти на всіх заходах біля їжі, яку ви продаєте людям? Ви шо, не в собі? Цю причину він зазначив, щоб платити менші аліменти своїй дитині. Тому, ОСОБА_1 , хай ти за**бешся зі своїм гепатитом, бл**дь. Під самим текстом відповідачем було прикріплено дві фотокартки на яких є два витяги з інформацією, що знаходилася на сайті Судової влади України та ЄДР судових рішень, і це говорить про те, що поширена інформація була отримана відповідачем саме з цих джерел.

Як доказ розповсюдження спірної недостовірної інформації про позивача він долучив до позовної заяви скріншоти з текстом такої інформації, яка, за його твердженням, поширена на сторінці відповідача в соціальній мережі «Фейсбук», що належить відповідачу.

Районним судом встановлено, що позивач на час подання заяви працював керівником громадської організації ККЗ Дружба, перевозив гуманітарну допомогу. Тобто був відомою публічною особою, яка на той час вела громадську та політичну діяльність.

Проаналізувавши зміст поширеної відповідачем інформації, в контексті досліджених доказів по справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що офіційний інтернет - сайт «Facebook» є соціальною мережею, де кожен користувач, без ідентифікації може створити будь - яку сторінку та публікувати тексти, коментарі тощо. Таким чином, хоч інформація поширена про позивача і є фактичним твердженням, проте ним не доведено, що така інформація розміщена саме відповідачкою, як автором такої. Крім того, підтверджень розміщення даного допису на сторінці фейсбук відповідачки матеріали справи не містять, а маються лише роздруківки (скриншоти).

Ґрунтуючись на положення ст.ст. 277, 297, 299 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що поширена відповідачем інформація є недостовірною, та нею завдано шкоди честі, гідності та діловій репутації останнього, а тому дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Окрім того, відмовив у відшкодуванні моральної шкоди, оскільки вона ґрунтується на припущеннях та не підтверджена належними доказами.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з таким висновком районного суду з огляду на наступне.

Відповідно до статей 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет, чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно ст. 276 ЦК України орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення.

Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням.

З огляду на ч.1, 2 ст. 278 ЦК України якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене у газеті, книзі, кінофільмі, теле-, радіопередачі тощо, які готуються до випуску у світ, суд може заборонити розповсюдження відповідної інформації. Якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене в номері (випуску) газети, книзі, кінофільмі, теле-, радіопередачі тощо, які випущені у світ, суд може заборонити (припинити) їх розповсюдження до усунення цього порушення, а якщо усунення порушення неможливе, вилучити тираж газети, книги тощо з метою його знищення.

Згідно ч.1 ст. 286 ЦК України фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 ЦК України фізична особа зобов`язана утримуватися від поширення інформації, зазначеної у частині першій цієї статті, яка стала їй відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків або з інших джерел.

Статтею 11 Закону України «Про інформацію» передбачено, що інформація про фізичну особу (персональні дані) це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Як вбачається із позовної заяви, позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що публічне поширення відповідачем інформації щодо стану його здоров`я, яка є предметом позову, є порушенням його немайнових прав.

Вказував, що метою поширення відповідачкою такої інформації є формування негативної соціальної оцінки позивача, негативного ставлення суспільства до нього. Позивач також зазначив, що після публічного поширення відповідачем зазначеної негативної та образливої інформації про нього, йому довелося пережити стрес. Вважає, що такими діями відповідачки йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 100000 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що у своїх поясненнях та відзиві ОСОБА_2 вказувала, що інформацію про хворобу ОСОБА_1 вона отримала із судового рішення, розміщеного на офіційному сайті судової влади України, який є загальнодоступним, та у зв`язку із тим, що хвороба позивача може привести до важких наслідків, створити загрозу для оточуючих та для суспільства, поширила вказану інформацію.

Таким чином вбачається, що відповідачка підтвердила факт розповсюдження нею інформації про позивача щодо стану його здоров`я, що є підставою для визнання її дій щодо поширення даної інформації неправомірними.

Відмовляючи в задоволенні позову з підстав не надання доказів позивачем про поширення відповідачкою недостовірної інформації, районний суд не в повній мірі дослідив позовну заяву та матеріали справи, оскільки позивач наголошував саме на поширенні інформації щодо стану його здоров`я, що є порушенням ст. 286 ЦК України, та не звернувши уваги на вказані обставини дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 30 та ч.1 ст. 31 Закону України «Про інформацію» якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому медіа з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. У разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду.

Відповідно до п. 3, 4 постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуючи стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Відповідачка не спростувала та навіть не заперечувала, щодо поширення нею публічно в соціальній мережі «Фейсбук» конфіденційної інформації щодо позивача, зокрема інформації щодо його стану здоров`я. Також неспростовано доводів ОСОБА_1 з приводу образливого та такого, що принижує його честь і гідність, характеру своїх висловлювань відповідачкою.

Враховуючи те, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що відповідачка поширила інформацію про його стан здоров`я, окрім того поширена інформація висловлена в принизливій формі, наявні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим колегія суддів вважає, що заявлений розмір моральної шкоди у розмірі 100000 грн. є завищеним, а тому з урахуванням принципу розумності, справедливості та пропорційності наявні підстави для відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

Таким чином, розглядаючи спір, суд першої інстанції не встановив у повній мірі обставини, які мають значення у справі, не дав належної оцінки доводам позивача щодо обставин, які свідчать про порушення його немайнових прав, не застосував норми цивільного права, які врегульовують питання підняті у позовних вимогах, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про не доведення позивачем позовних вимог.

Враховуючи викладене, рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , визнання дії неправомірною щодо поширення інформації ОСОБА_2 та відшкодування моральної шкоди у розмір 10000 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 03 червня 2024 року скасувати, ухваливши нове рішення яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дії неправомірною та відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною дією - задовольнити частково.

Визнати дії ОСОБА_2 в частині поширення на своїй сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» конфіденційної інформації про cтан здоров`я ОСОБА_1 - неправомірними.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 07 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя : ___________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _________________ О.Ю. Кузнєцова ____________________О.І. Обідіна