Справа № 755/4396/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Арапіної Н.Є., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард» за участю третіх осіб приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка Віктора Станіславовича, Приватного виконавця виконавчого округу місто Київ Павелків Тетяни Леонідівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих коштів,

встановив:

позивач звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства «Банк Форвард» за участю третіх осіб приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка Віктора Станіславовича, Приватного виконавця виконавчого округу місто Київ Павелків Тетяни Леонідівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих коштів. Свої вимоги мотивувала тим, що 26 лютого 2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюком В.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований за № 258, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард», яке є правонаступником ПАТ «Банк Руский Стандарт», суму заборгованості за договором № 95122580 від 04 лютого 2012 року у розмірі 33 251,16 грн. Позивач вказує, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства, оскільки нотаріус не перевірив безспірності заборгованості, чим порушив норму ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, сьогоднішній день редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. У зв`язку з чим позивач, зокрема, просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 26 лютого 2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюком В.С., зареєстрований в реєстрі за № 258.

Ухвалою суду від 14 березня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.

Ухвалою суду від 14 березня 2024 року у задоволенні заяви заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено повністю, роз`яснено представнику позивача про неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Ухвалою суду від 01 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

З відомостей, що містяться в ЄДРСР та АСДС, судом встановлено, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала справа № 755/8923/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяна Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 вересня 2024 року по справі № 755/8923/23 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка В.С., вчинений 26.02.2019 року, зареєстрований в реєстрі під номером 258.

Зі змісту вищевказаного рішення судому встановлено, що «предметом позову є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка В.С., вчиненого 26.02.2019 року, зареєстрованого в реєстрі під номером 258. Правова позиція позивача мотивована тим, що позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства, та під час вчинення напису була відсутня безспірність заборгованості».

Дослідивши вказані обставини, суд зазначає наступне.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/9380/19 (провадження № 61-6741св21), від 15 листопада 2021 року у справі № 428/9280/20 (провадження № 61-12194св21), від 21 грудня 2021 року у справі № 295/983/21 (провадження № 61-13906св21).

Дослідивши вказані обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що спір по справі № 755/8923/23 та по цій справі в частині вимог про визнання виконавчого напису таки, що не підлягає виконанню між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

Пунктом 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Оскільки в ЄДРСР станом на день постановлення цієї ухвали відсутні відомості про набрання законної сили рішенням Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 755/8923/23, суд вбачає підстави для застосуванню по цій справі положень п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України до вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та залишення їх без розгляду.

Крім того, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 3 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом положень п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Як установлено судом позивач звернувся до суду з цим позовом у березні 2024 року, надаючи підтвердження у позовній заяві про те, що справа зі спору між позивачем та відповідачем з тих же підстав, про той же предмет, судом або іншим органом, який в межах компетенції вирішує спір не розглядається та не розглядалась раніше, рішення з такого спору немає (а.с.3 зв.).

При цьому, спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду в цій справі, в частині вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вирішувався судом в межах справи № 755/8923/23.

Крім того, як зазначалось судом в ухвалі про залишення позовної заяви по цій справі без руху, з позовної заяви, а також згідно відомостей, що містяться в Автоматизованій системі документообігу суду, судом встановлено, що квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № від 20 червня 2023 року на суму 1 073,60 грн, використано позивачем при поданні позовної заяви в межах справи № 755/8931/23, де ухвалою суду від 19 лютого 2024 року повернуто позовну заяву позивачу.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про визнання зловживанням процесуальними правами дій адвоката Лазорка Р.Й. які виразилися у поданні позову по цій справі в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, до одного й того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, а також неодноразовому використанню платіжних доручень про сплату судового збору

Згідно ч. 3 ст. 257 ЦПК України в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки судом визнано зловживання процесуальними правами дії представника позивача, суд вбачає підстави для покладення на сторону позивача витрат зі сплати судового збору по цій справі за подання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Слід зауважити, що відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи наведене, суд вбачає підстави для залишення без розгляду позовної заяви по цій справі в частині вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Керуючись ст. 223, 260, 353 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард» за участю третіх осіб приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка Віктора Станіславовича, Приватного виконавця виконавчого округу місто Київ Павелків Тетяни Леонідівни в частині вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню залишити без розгляду.

Визнати зловживанням процесуальними правами дії представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , які виразилися у поданні декількох позовів до одного й того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна