Справа № 1416/7113/12
Провадження № 22-ц/812/1788/24
У Х В А Л А

11 листопада 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Коломієць В.В.

суддів Серебрякової Т.В., Ямкової О.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Яровою Світланою Вікторівною, на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Сіті Фінанс», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В :

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 10 грудня 2012 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» борг за кредитним договором в сумі 10 097 грн. 16 коп., що складається з заборгованості по кредиту в сумі 6 000 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 4 097 грн. 16 коп.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

28 жовтня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ярова С.В. через систему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення зазначила, що 17 жовтня 2024 року вона вперше звернулась з апеляційною скаргою на вищевказане заочне рішення, проте ухвалою апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року її апеляційну скаргу було повернуто, так як доданий до апеляційної скарги ордер не підтверджував її повноваження. Після чого усунувши недоліки вона знову звернулася з апеляційною скаргою.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 04 листопада 2024 року наведені представником ОСОБА_1 - адвокатом Яровою С.В. - у клопотанні про поновлення строку підстави були визнані неповажними, дану апеляційну скаргу було залишено без руху з наданням строку для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків, а саме подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення цього строку.

Зазначена ухвала мотивована тим, що строк на апеляційне оскарження заочного рішення від 10 грудня 2012 року повинен відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та становить десять днів. Ухвала суду про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення постановлена судом 17 вересня 2024 року, а тому останнім днем для звернення із апеляційною скаргою на заочне рішення суду є - 27 вересня 2024 року. Звернувшись до суду із апеляційною скаргою 28 жовтня 2024 року, тобто із пропуском строків на апеляційне оскарження, у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження представник Ярова С.В. не зазначила причин пропуску строку в період з дати постановлення ухвали, якою залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення без задоволення, до дати звернення вперше з апеляційною скаргою -17 жовтня 2024 року. За таких обставин вказані в клопотанні підстави поновлення строку визнано неповажними, та відповідачу рекомендовано вказати інші підстави для поновлення цього строку.

06 листопада 2024 року на адресу Миколаївського апеляційного суду представником ОСОБА_1 - адвокатом Яровою С.В., подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Представник відповідача зазначає, що ЦПК України встановлює для відповідача особливий порядок оскарження заочного рішення - шляхом подання до суду, що його ухвалив, заяви про перегляд цього рішення (ст. 284 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Таким чином, зазначає, що звернувшись вперше з апеляційною скаргою 17 жовтня 2024 року нею не було порушено визначений процесуальним законодавством 30-денний строк на подачу апеляційної скарги.

Перевіривши доводи заявника, апеляційний суд вважає, що посилання представника відповідача на те, що в цій справі апеляційний суд повинен був застосувати процесуальні норми, які були чинними на час подання апеляційної скарги та розгляду заяви про перегляд заочного рішення, а не на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного відповідачем рішення, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать положенням підпункту 13 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, яким встановлено виняток із загального правила щодо строку оскарження рішення суду, ухваленого за правилами ЦПК України 2004 року.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалено 10 грудня 2012 року, тобто під час дії ЦПК України, у редакції 2004 року.

Відповідно до частини 1 статті 294 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного заочного рішення) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» з 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України (далі - ЦПК України, у редакції 2017 року).

Підпунктом 13 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції 2017 року, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч. 4 статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Таким чином, заочне рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 10 грудня 2012 року може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, які передбачені положеннями ЦПК України у редакції до 15 грудня 2017 року, та строк на апеляційне оскарження зазначеного рішення повинен відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та становить десять днів.

Викладене відповідає позиції Верховного Суду у постанові від 11 січня 2024 року у справі № 201/6612/15-ц, від 02 травня 2022 року у справі № 754/9567/14-ц.

Посилання апелянта на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 24889/11, від 24 лютого 2021 року у справі № 243/2181/16-ц, від 24 червня 2021 року у справі № 753/9460/16/ц), є безпідставним, оскільки висновки суду апеляційної інстанції не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах, а відповідні аргументи фактично зводяться до неправильного тлумачення заявником норм процесуального права.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

У справі "Устименко проти України" від 29 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа "Рябих проти Росії" від 03 грудня 2003 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі "Олександр Шевченко проти України", та "Трух проти України" (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

ЦПК України не визначений конкретний перелік причин, що належать до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 442/37/14.

З урахуванням наведеного, оскільки у заяві, поданій на виконання вимог ухвали суду про усунення недоліків, не наведено нових поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення в період з дати постановлення ухвали, якою залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення без задоволення, до дати звернення вперше з апеляційною скаргою - 17 жовтня 2024 року, які б могли свідчити про наявність обставин, за яких заявник не подав апеляційну скаргу в передбачений законом строк та які б виправдали пропуск строку, то у відкритті апеляційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Яровою Світланою Вікторівною, на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2012 року

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Т.В. Серебрякова

О.О. Ямкова