ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6969/24 Справа № 189/611/21 Суддя у 1-й інстанції - Степанова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2024 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М.

за участю секретаря Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя

за апеляційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Савенко Олександра Анатолійовича в інтересах держави в особі Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області

на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

14 травня 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30 липня 1988 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб. У період шлюбу, за час спільного проживання однією сім`єю сторонами було нажито наступне майно: об`єкт нерухомості нежитлове приміщення торгового павільйону, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається із наступних приміщень: А-1 торговельний павільйон загальною площею 61,1 м.кв., Б-1 склад загальною площею 2 м.кв., вартістю - 150000.00 грн.; Автомобіль NISSAN Primera 1990 року випуску державний № НОМЕР_1 , вартістю 35000.00 грн. Шлюбний договір або інші правочини про поділ майна між сторонами не укладались. Зазначене майно перебуває в спільній сумісній власності подружжя. В зв`язку з чим, просить виділити та визнати право власності за ОСОБА_2 на: об`єкт нерухомості нежитлове приміщення торгового павільйону, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається із наступних приміщень: А-1 торговельний павільйон загальною площею 61,1 м.кв., Б-1 склад загальною площею 2 м.кв., вартістю - 150000,00 грн. Виділити та визнати право власності за ОСОБА_1 на автомобіль NISSAN Primera 1990 року випуску державний № НОМЕР_1 , вартістю 35000,00 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 57500,00 грн. в рахунок компенсації різниці вартості розподіленого майна, що перебувало у спільній сумісній власності подружжя. Стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по справі. (а.с.1-4).

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя задоволені.

Виділено та визнано за ОСОБА_2 право власності на: об`єкт нерухомості нежитлове приміщення торгового павільйону, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається із наступних приміщень: А-1 торговельний павільйон загальною площею 61,1 м.кв., Б-1 склад загальною площею 2 м.кв., вартістю - 150000,00 грн.

Виділено та визнано право власності за ОСОБА_1 на автомобіль NISSAN Primera 1990 року випуску, державний № НОМЕР_1 , вартістю 35000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 57500,00 грн. в рахунок компенсації різниці вартості розподіленого майна, що перебувало у спільній сумісній власності подружжя.

Також вирішено питання щодо стягнення судових витрат (а.с.33-34).

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині визнання права власності на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання права власності (а.с.38-49).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апелянт фактично в своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині визнання права власності на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в оскарженій частині слід скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно частин 1,3,5 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом 1 інстанції було встановлено, що згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб 30.07.1988 року, який зареєстрований Покровським районним відділом РАГС у Дніпропетровській області, актовий запис №62. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 змінила своє прізвище на « ОСОБА_4 » (а.с.9).

Згідно копії Технічного паспорту на торгівельний павільйон від 21.12.2007 року ОСОБА_2 являється власником торгівельного павільйону, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-13).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником автомобіля NISSAN Primera 1990 року випуску державний № НОМЕР_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , дата реєстрації 17.01.1998 року (а.с.14).

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що будь-яких договорів щодо розміру частки у спільному майні сторони не укладали, відповідач визнав позов в повному обсязі, а також, що придбане нежитлове приміщення торгового павільйону є об`єктами спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на об`єкт нерухомості нежитлове приміщення торгового павільйону, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 150000,00 грн. та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 57500,00 грн. в рахунок компенсації різниці вартості розподіленого майна, що перебувало у спільній сумісній власності подружжя.

Однак, із вказаними висновками суду у повній мірі погодитись неможливо, оскільки вони зроблені передчасно та з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Так, згідно ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Отже, органом, уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах є Покровська селищна рада Синельниківського району Дніпропетровської області .

Відповідно до ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Згідно ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, суд відмовляє в позові до неналежного відповідача з цієї підстави і не повинен робити інших висновків, щодо обставин справи не пов`язаних із встановленням належності відповідача.

Із матеріалів справи вбачається, що спірний об`єкт нерухомого майна є самочинним, право власності на нього не за ким не зареєстровано.

Згідно листа виконавчого комітету Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 06.05.2024 №1049/0/2-24 вбачається, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 відноситься до земель комунальної власності, інформація про присвоєння поштової адреси « АДРЕСА_1 » спірному об`єкту нерухомості відсутня, інформація щодо наявності містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкту будівництва за адресою АДРЕСА_1 відсутня, державна реєстрація права власності за ОСОБА_2 проведена 10.09.2021 року (а.с.55-56).

Доказів того, що Покровською селищною радою Синельниківського району Дніпропетровської області приймалось рішення щодо передачі у користування або у приватну власність будь - яким особам земельної ділянки, на якій самовільно збудований спірний об`єкт нерухомого майна, відсутні.

Тобто, спірний об`єкт нерухомого майна збудований самочинно на земельній ділянці, яка не належить на праві власності чи користування ані позивачу, ані відповідачу, а земельна ділянка є комунальною власністю Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області

Позовні вимоги до Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, оскільки саме права Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області зачіпляються рішенням суду, як власника самовільно забудованої земельної ділянки, не пред`являлися.

Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішувати питання щодо залучення до участі у справі інших осіб в якості відповідача, а суд 1 інстанції дане питання не вирішив, то колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині, відповідно до п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що не позбавляє ОСОБА_1 права звертатися з відповідним позовом, залучивши в якості співвідповідача власника земельної ділянки у передбачений законом спосіб та порядок.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури підлягає стягненню понесені судові витрати сумі 1 800,00 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Савенко Олександра Анатолійовича в інтересах держави в особі Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року в частині визнання права власності на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається із: А-1 (торгівельний павільйон) загальною площею 61, 1 кв. м., Б-1 (склад) загальною площею 2 кв. м, вартістю 150 000,00 грн. - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (реквізити отримувача: 49044, м. Дніпро, проспект Д. Яворницького, буд. 38, МФО 820172, р/р UA0000291 в ДКСУ м. Київ, ) сплачений судовий збір у розмірі 1 800,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: