ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8751/24 Справа № 226/1128/24 Суддя у 1-й інстанції - Коваленко Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу,апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Сакун Віталій Анатолійович, на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04 липня 2024 року, яке ухвалено суддею Коноваленко Т.О., та повне судове рішення складено 04 липня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Сакун Віталій Анатолійович,звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське»,(надалі ПрАТ «ШУ «Покровське») про відшкодування моральної шкоди, отриманої внаслідок травми на виробництві.

Позовна заява мотивована тим, що позивач у період з 13.02.2012 по 15.03.2023 перебував у трудових відносинах із відповідачем. Працював гірником з ремонту гірничих виробок, що підтверджується копією трудової книжки.

05.09.2022 з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, отримано травму закритий компресійних перелом Д-4 хребта з больовим синдромом. Забій поперекового відділу хребта.

14.09.2022 на підприємстві відповідача було складено та затверджено Акт за формою Н-1/п про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що стався 05.09.2022 о 21 годині 30 хвилин.

13.02.2023 Міжрайоною травматологічною МСЕК м. Покровська, вперше, позивачу встановлено 40% втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності, з 13.02.2023 до 01.03.2024, з датою переогляду 13.02.2024.

29.02.2024, повторно, Міжрайона травматологічна МСЕК м. Покровська встановила позивачу 40% втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності, на строк до 01.03.2026.

Згідно медичних документів позивачу протипоказано праця із фізичним навантаженням, вимушене положення тулубу, підземні умови роботи. Рекомендовано спостереження неврологом, травматологом, хірургом. Тобто, позивачу потрібно докладати зайвих зусиль для постійного проведення реабілітації та лікування його невиліковних хвороб для підтримання стану здоров`я, та для запобігання його погіршення.

Тепер позивач непрацездатний і є неповноцінним членом суспільства, думки про це його пригнічують. Вважає, що внаслідок ушкодження здоров`я йому заподіяна моральна шкода, тому що перебуваючи на лікуванні він не міг та не зможе вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, обумовлені важкістю хвороби, психологічний дискомфорт і значне порушення душевного спокою, яке він відчуває до теперішнього часу. Йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він був здоровою працездатною людиною, втратив 40% працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина, адже, він більше ніколи не повернеться до роботи, бо його хвороба невиліковна. Позивач все своє трудове життя присвятив гірництву, про що свідчить копія трудової книжки. Тепер він відчуває себе нікчемним громадянином та незахищеним калікою. Вважає, що це соромне тавро на все подальше життя. Йому важко жити, думаючи про це. Тепер позивач знаходиться у стані розпачу. Окрім втрати професії, він не може проводити побутові роботи, наприклад, відремонтувати побутові предмети, пересуватися, нахилятись, ходити на тривалі відстані, адже, протипоказання не дозволяють йому це. Тому він вимушений звертатися за допомогою до сторонніх осіб, що завдає йому додаткових незручностей та витрат.

Відповідач не пропонував позивачу відшкодувати моральну шкоду. Більш того, відповідач використав свій трудовий потенціал та викинув позивача, як відпрацьований матеріал. Не захистив позивача соціально, що є безвідповідальною протиправною поведінкою відповідача. Не забезпечив позивача аналогічною працею у колективі. Відповідачем були порушені санітарні норми та норми охорони праці. Нормативні акти з охорони праці позивач не порушував. При цьому мала місце протиправність дій відповідача, пов`язаних з порушенням Закону України „Про охорону праці, Правил безпеки у вугільних шахтах, що стало причиною втрати його здоров`я. Відповідач не забезпечив робочі місця позивача допоміжним устаткуванням, яке б зменшувало несприятливі виробничі фактори до допустимої величини. Позивач вважає життя людини найціннішим, що може бути в світі, що відповідає принципам гуманізму. А здоров`я людини це основа життя. Оцінити важкість моральних страждань у зв`язку із втратою 40% працездатності неможливо.

Позивач просив стягнути з ПрАТ «ШУ «Покровське» на його користь моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 04 липня 2024 рокупозовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ШУ «Покровське» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві 28 000 грн. 00 коп., з урахуванням податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПрАТ «ШУ «Покровське» судовий збір у дохід держави у сумі 1211 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Сакун В.А., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що після того, як 05 вересня 2022 року із ним стався нещасний випадок на виробництві закритий компресійний перелом Д-4 хребта з больовим синдромом, забій поперекового відділу хребта, він є непрацездатним і неповноцінним членом суспільства, думки про це його пригнічують. Позивач вважає, що внаслідок ушкодження здоров`я йому заподіяна моральна шкода, тому що перебуваючи на лікуванні він не міг та не зможе вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, обумовлені важкістю хвороби, психологічний дискомфорт і значне порушення душевного спокою.

При ухваленні рішення, суд першої інстанції не врахував ступінь вини та бездіяльність відповідача по створенню безпечних умов, тяжкість ушкодження здоров`я та моральні страждання.

Вважає, що судом помилково зазначено у рішенні про стягнення моральної шкоди з відрахуванням податків з доходів фізичних осіб, що суперечить нормам Податкового кодексу України.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Сакун В.А., підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач з 13.02.2012 по 15.03.2023 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ШУ «Покровське».

05.09.2022 о 21.30 год з ОСОБА_1 , при виконанні трудових обов`язків, стався нещасний випадок, отримано травму закритий компресійних перелом Д-4 хребта з больовим синдромом, забій поперекового відділу хребта.

Згідно із Наказом № 597-к від 15.03.2023 року позивач був звільнений за п. 2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я.

З тексту п. 5 Акту Н-1/П розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався (сталося/сталася) 05 вересня 2022 року об 21 годині 30 хвилин, вбачається, що основною причиною настання нещасного випадку з позивачем є особиста необережність під час пересування на сходах ганку адміністративно-побутового комплексу.

Відповідно до виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3746 481, № 6710 869, у періоди з 14.07.2023 по 24.07.2023, 14.12.2023 по 22.12.2023 позивач звертався до лікарів амбулаторно зі скаргами на болі в грудному відділі хребта.

Відповідно до довідки міжрайонної травматологічної МСЕК м. Покровська від 13.02.2023 ОСОБА_1 , за наслідками трудового каліцтва, первинно, визначено третю групу інвалідності, 40 % втрати професійної працездатності на строк до 01.03.2024, із датою переогляду 13.02.2024. Рекомендовано медикаментозне та оперативне лікування.

Відповідно до довідки міжрайонної травматологічної МСЕК м. Покровська від 29.02.2024 ОСОБА_1 , за наслідками трудового каліцтва, повторно, визначено третю групу інвалідності, 40 % втрати професійної працездатності, на строк до 01.03.2026 року, з датою переогляду 29.02.2026.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманою ним виробничою травмою, що потягла за собою втрату професійної працездатності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).

Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов`язків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з виробничою травмою, правильно визначив, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває незручності у зв`язку з отриманою травмою.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування за рахунок роботодавця, тобто ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське».

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 28 000,00 грн., суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, відсоток втрати ним професійної працездатності, вину самого позивача.

Колегія суддів не може повністю погодитись з висновками суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає компенсації на користь позивача ОСОБА_1 .

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з травмою на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, втратив професійну працездатність у розмірі 40% та його визнано людиною з інвалідністю третьої групи. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, у зв`язку з втратою професійної працездатності він постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль, незважаючи на постійні курси лікування, які дають тимчасове полегшення його стану, відновлення його стану здоров`я у повному обсязі неможливе.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (28 000,00 грн.) не відповідає критеріям розумності, виваженості і справедливості у даній ситуації.

Зокрема, колегія суддів дійшла висновку, що розмір моральної шкоди, визначений судом до стягнення з відповідача на користь позивача без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Так, колегією суддів встановлено, що позивач зазнав фізичну біль, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я. Лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

Отже, з урахування того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 40%, визнано людиною з інвалідністю третьої групи, на строк до 01.03.2026, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, справедливим у даній ситуації буде визначення судом розміру моральної шкоди у сумі 120 000,00 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про стягнення моральної шкоди без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, колегія суддів зазначає на наступне.

У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, щодо загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто, з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Колегія суддів зауважує, що застосування сполучника «а також» підтверджує, що згаданий перелік був доповнений новою нормою права, яка не змінює зміст інших складових частин пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачається, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20 (провадження № 61-1св21).

Крім того, у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21 (провадження № 61-18490св21) викладено висновок про застосування нової редакції підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України в частині оподаткування сум відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, що компенсується, зокрема її батькам, згідно з яким такі суми не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платників податку.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Проте, як вбачається із резолютивної частини оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в ньому зазначено про стягнення моральної шкоди з утриманням податків і зборів, й доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Сакун В.А., в цій частині є обґрунтованими, у зв`язку з чим, колегія суддів, відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, вважає за необхідне змінити рішення суду та зазначити, що стягнення моральної шкоди проводиться без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

На підставі викладеного вище, колегія суддів, змінює рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, збільшивши її з 28 000, 00 грн. до 120 000, 00 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб, а тому частково задовольняє апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Сакун В.В.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів не змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ПрАТ «ШУ «Покровське» на користь держави, оскільки, судовий збір визначений у сумі 1 211,00 грн., тобто у мінімальному розмірі визначеному ЗУ «Про судовий збір».

Крім того, з відповідача ПрАТ «ШУ «Покровське» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 1 816,50 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (1 211,00 грн. х 150%).

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Сакун Віталій Анатолійович, - задовольнити частково.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04 липня 2024 року в частині розміру стягнутої моральної шкоди, з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 , з утриманням податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів,змінити, збільшивши цей розмір з 28 000,00 гривень, до 120 000 (сто двадцять) гривень 00 (нуль) копійок, який стягнути без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» за подання апеляційної скарги позивачем на користь держави судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 08 жовтня 2024 року.

Головуючий:

Судді: