КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року

справа № 757/18387/18-ц

провадження № 22-ц/824/5341/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Олійника В.І.

при секретарі: Бобко К.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

третя особа: Приватний нотаріус КМНО Морозов Геннадій Вікторович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року, на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року, постановлені під головуванням судді Остапчук Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус КМНО Морозов Геннадій Вікторович про розірвання договорів

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до Печерського районного суду м. Києва з позовом в якому просили суд: розірвати договір купівлі - продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який був посвідчений 14.04.2015 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Геннадієм Вікторовичем, зареєстрованого в реєстрі під № 672; внести відомості до єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 ; Розірвати договір купівлі - продажу 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 , який був посвідчений 20.08.2015 року , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Геннадієм Вікторовичем, зареєстрованого в реєстрі під № 1589; внести відомості до єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі - 1409 грн. 60 коп.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі - 1409 грн. 60 коп.

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовувала, тим, що 14.04.2015 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі - продажу частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та з відповідачем, який був посвідчений 14.04.2015 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Геннадієм Вікторовичем, зареєстрованого в реєстрі під № 672.

Згідно п. 4 договору 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 була відчужена відповідачу за 511 000 грн. 00 коп.

Позивач ОСОБА_1 наголошувала, що відповідач не виконала умови договору купівлі - продажу 1/2 частини квартири від 14.04.2015 року та не сплатила жодної грошової суми, а саме в розмірі 511 000 грн.00 коп., як до підписання договору так і у день його підписання, що є грубим порушенням стороною покупцем умов договору. Оскільки як зазначає ОСОБА_1 вона виконала умови договору в повному обсязі та передала у власність 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_2 зазначала, що 20.08.2015 року уклала договір купівлі - продажу 1/6 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з ОСОБА_3 , який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Геннадієм Вікторовичем, зареєстровано в реєстрі під № 1589.

Згідно п. 4 договору 1/6 частина квартири, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_2 була відчужена позивачем за 255, 500 грн.00 коп. відповідачу.

Позивач вимушена була продати 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 у зв`язку з скрутним матеріальним становищем і тому звернулася за матеріальною допомогою до своєї племінниці ОСОБА_3 , яка запропонувала надати грошові кошти, але за умови, що вона продасть їй 1/6 частини квартири.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус КМНО Морозов Геннадій Вікторович про розірвання договорів - відмовлено.

Додатковим рішенням Печерського районного суду від 12 грудня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 496,20 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 26510 гривень. В іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2023 року та додатковим рішенням Печерського районного суду від 12 грудня 2023 року представник ОСОБА_2 подав апеляційні скарги, в яких просить скасувати судові рішення, задовольнити позов про розірвання договорів, відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Вимоги апеляційної скарги на рішенням мотивовано тим, що при укладанні договорів купівлі - продажу вартість частин квартири перевищувала граничний розмір, розрахунків готівкою, встановлений постановою Правління Національного банку України від 06 червня 2013 року. Вважає що судом помилково застосовано практику Верховного суду від 2020 року, в той час як правовідносини виникли у 2018 році. Судом не застосовано норми Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Вказує, що судом встановлено невірно обраний позивачем спосіб захисту прав з посиланням на постанови Верховного Суду щодо господарських правовідносин, а не цивільних.

Апеляційна скарга на додаткове рішення обґрунтована тим, що в матеріалах справи відсутній акт виконаних та наданих робіт, в договорі про надання правничої допомоги не зазначено вид та вартість послуг. Вважає заявлений розмір витрат на правничу допомогу завищеним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначив, що встановлення факту нездійснення розрахунків у безготівковій формі чи наявність законодавчої заборони на здійснення розрахунків готівкою понад певну граничну суму, не може вважатись підтвердженням того, що фактичні розрахунки сторонами в готівковій формі не здійснювались. Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги на додаткове рішення, представник відповідача вказав, що при ухваленні додаткового рішення, судом першої інстанції дотримано норми матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та заявив клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних ОСОБА_1 у зв`язку з її смертю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16.10.2023 року ОСОБА_2 залучено правонаступником ОСОБА_1 .

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга на рішення Печерського районного суду від 05 жовтня 2023 року не підлягає задоволенню, апеляційна скарга на додаткове рішення від 12 грудня 2023 року підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач, звернувшись до суду з позовними вимогами про розірвання договорів купівлі - продажу з підстав несплати відповідачем грошових коштів за відповідними договорами, обрав невірний спосіб захисту.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належала ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, виданого Морозовим Г.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстраційним номером № 588.

14.04.2015 року позивач ОСОБА_1 уклала договір купівлі - продажу 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з ОСОБА_3 , який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Геннадієм Вікторовичем, зареєстровано в реєстрі під № 672.

У пункті 1 договору зазначено, що Продавець продала, а Покупець купила 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири від 14.04.2015, зареєстрованого в реєстрі за № 672, вищевказана 1/2 частини квартири, що відчужується, продана за 511 000 грн., які Продавець (Позивач 1) отримала повністю до підписання цього договору. Підписання цього договору свідчить про повний та остаточний розрахунок за продану 1/2 частину квартири та відсутність матеріальних претензій до Покупця (Відповідача) (а.с. 82).

Позивач ОСОБА_2 20.08.2015 року уклала договір купівлі - продажу 1/6 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з ОСОБА_3 , який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Геннадієм Вікторовичем, зареєстровано в реєстрі під № 1589.

Відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу 1/6 частини квартири від 20.08.2015, зареєстрованого в реєстрі за № 1589, вищевказана 1/6 частини квартири, що відчужується, продана за 174 227 грн., які Продавець (Позивач 2) отримала повністю до підписання цього договору. Підписання цього договору свідчить про повний та остаточний розрахунок за продану 1/6 частину квартири та відсутність матеріальних претензій до Покупця (Відповідача) (а.с. 66).

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У силу положень абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 691, ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 1087 ЦК України, розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді. Розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом. Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб-підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України.

В пункті 2 Постанови Правління Національного банку України від 06 червня 2013 року № 210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» закріплено граничну суму розрахунків готівкою фізичних осіб між особою за договором купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі 150 000 грн.

Закон України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, який регулює роботу нотаріусів України, не містять положень, які б зобов`язували нотаріусів при посвідченні договорів купівлі-продажу нерухомого майна витребовувати у сторін договору документи, підтверджуючі безготівковість розрахунку.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що , що при укладанні договорів купівлі - продажу вартість частин квартири перевищувала граничний розмір, розрахунків готівкою, встановлений постановою Правління Національного банку України від 06 червня 2013 року, оскільки при вирішенні спору, суд першої інстанції вірно взяв до уваги висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.03.2020 у справі № 760/9707/17 про те, що проведення розрахунку між сторонами договору у готівковій формі не свідчить про недійсність такого договору. За недотримання норм щодо граничних сум розрахунків у готівковій формі передбачена адміністративна відповідальність, що не є предметом спору у даній справі та відноситься до компетенції інших державних органів.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2020 у справі № 916/667/18 зазначила, що порушення встановленої законодавством граничної суми розрахунків може мати наслідком передбачені законодавством заходи відповідальності, але не впливає на чинність розрахунків і не заперечує самого факту проведення розрахунків. Отже, ані встановлення факту нездійснення розрахунків у безготівковій формі, ані наявність законодавчої заборони на здійснення розрахунків готівкою понад певну граничну суму, не може вважатись підтвердженням того, що фактичні розрахунки сторонами в готівковій формі не здійснювались (п. 7.15 вказаної постанови).

Також у цій постанові Верховний Суд дійшов висновку про те, що включення в договір купівлі-продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечила закону в правовідносинах, щодо яких виник судовий спір (п. 7.36 вказаної постанови).

Відповідно до п. 11 вищезазначених договорів, Продавці (Позивач 1 і Позивач 2) та Покупець (Відповідач), підтверджують, що ці договори не носять характеру фіктивних та удаваних правочинів (а.с. 66, 82).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії позивачів носять суперечливий і недобросовісний характер, з огляду на те, що здійснивши укладення договору купівлі - продажу нерухомого майна, згодом оспорюють цей договір, посилаючись на те, що його укладення було зумовлено скрутним матеріальним становищем без надання відповідних доказів свідчить про відсутність поваги до іншої сторони договору та суперечливу поведінку.

Зважаючи на це Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 143/1483/19 застосував доктрину заборони суперечливої поведінки, де вказано, що доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення правочину, висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачі, які звернулися із вимогами про розірвання договорів купівлі-продажу з посиланням на безгрошовість договорів, обрали невірний спосіб захисту та при цьому взяв до уваги постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18 (провадження № 12-145гс19), де Верховний Суд дійшов висновку, що «...покупці отримали товар, але, як стверджує позивачка, не здійснили оплати. За таких умов підлягає застосуванню частина третьої статті 692 ЦК України, відповідно до якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Наведений припис не передбачає можливості продавця за своїм вибором вдатися до іншого способу захисту, зокрема не передбачає можливості розірвання договору в судовому порядку. Якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від продавця, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів.

Натомість такий спосіб захисту, як розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів. Така несплата (повна або часткова) може бути наслідком не навмисного порушення договору з боку покупця (який бажає збагатитися за рахунок затримки оплати), а добросовісної помилки покупця, наприклад, через існування розбіжностей між сторонами щодо суми, належної до сплати, щодо взаємних розрахунків між сторонами (зокрема, яку цій справі).

Крім того, такий спосіб захисту, як розірвання договору, може бути використаний продавцем не з метою відновлення його права на одержання грошових коштів, а з метою невиправданого збагачення, якщо, наприклад, ринкова ціна на продане майно збільшилася, в тому числі завдяки його поліпшенню покупцем. Такі несправедливі наслідки можуть настати через невідповідність зазначеного способу захисту суті порушення права».

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Аналогічний висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 ( пункт 76).

Відтак, суд дійшов правильного висновку про відмову в позові.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Як встановлено судом апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.136).

Враховуючи що на час ухвалення рішення ОСОБА_1 померла, колегія суддів дійшла висновку що оскаржуване рішення в частині заявлених вимог ОСОБА_1 слід скасувати, провадження у справі в цій частині закрити.

Апелянт також не погоджується із додатковим рішенням суду від 12 грудня 2023 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 496,20 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 26 510,00 грн

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження надання правової допомоги представником відповідача надано суду: договір про надання професійної правничої допомоги №1-14/10/2022 від 14.10.2022; додаткової угоди №2 від 01.11.2022 до договору про надання професійної правничої допомоги №1-14/10/2022 від 14.10.2022; рахунок на оплату №1-01/11/2022 від 01.11.2022; акт приймання - передачі грошових коштів №1-01/11/2022 від 01.11.2022; детальний опис робіт (наданих послуг), виконання адвокатом та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З детального опису наданих послуг вбачається, що адвокатом надано наступні послуги:

-підготовка заяви про перегляд заочного рішення;

- забезпечення явки/участь у судовому засідання 15.03.2023 року;

- підготовка відзиву на позовну заяву;

- підготовка відповіді на заперечення ;

- забезпечення явки/участь у судовому засіданні 12.04.2023 року;

- забезпечення явки/участь у судовому 25.07.2023 року;

- забезпечення явки/участь у судовому 27.09.2023 року;

- підготовка заяви про відшкодування судових витрат.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що у судові засідання, призначені на 12.04.2023 р., 25.07.2023 р., учасники справи не з`явились. З протоколу судового засідання слідує, що судове засідання, призначене на 15.03.2023 року, тривало з 12:51 год до 12:53 год та у справі оголошено перерву.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Критерії реальності та розумності розміру адвокатських витрат застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням критеріїв реальності, співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду підлягає зміні , шляхом зменшення витрат на правничу допомогу з 26 500,00 грн до 15 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 367, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на додаткове рішення задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року скасувати в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус КМНО Морозов Геннадій Вікторович, про розірвання договору. В цій частині провадження у справі закрити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу скасувати. В цій частині провадження у справі закрити.

Додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу змінити, зменшивши суму, яка підлягає до стягнення з 26510 грн до 15000 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді