УХВАЛА

11 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 202/19076/23

провадження № 61-14311ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Михайленко Юлії Василівни, стягувач - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Індустріального ВДВС у м. Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Михайленко Ю. В., стягувач - ОСОБА_2 .

Свої вимоги заявник мотивував тим, що 25 вересня 2023 року державним виконавцем Михайленко Ю. В. у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 винесено постанову про накладання штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 50% від суми заборгованості в сумі 72 530,54 грн, у зв`язку з наявністю у нього заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки (147 061, 09 грн). 28 вересня 2023 року державним виконавцем було перераховано заборгованість боржника, та встановлено, що при розрахунку заборгованості допущено помилку і заборгованість зі сплати аліментів становить 104 941,09 грн, а не 147 061, 09 грн, тобто встановлено, що станом на 31 серпня 2023 року у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів не за три, а за два роки. Постановою від 28 вересня 2023 року державний виконавець вніс зміни до постанови від 25 вересня 2023 року та розмір штрафу на користь стягувача визначив у сумі 31 482,32 грн.

Вважав, що постанови від 25 та 28 вересня 2023 року є необґрунтованими та немотивованими.

Зазначав, що тривалий час не був необізнаний про виконавче провадження, оскільки державний виконавець надсилала документи не за адресою його фактичного проживання, у зв`язку з чим утворювалася заборгованість. Обмеження у праві керуванні транспортним засобом взагалі унеможливило сплату аліментних платежів, оскільки він не міг працювати. Також зазначав, що державним виконавцем не було повідомлено рахунки для сплати аліментів, а тому відсутні підстави для накладення на нього штрафних санкцій.

На підставі вказаних обставин ОСОБА_1 просив суд скасувати постанову державного виконавця про накладення штрафу від 25 вересня 2023 року і постанову про внесення змін до постанови від 28 вересня 2023 року та визнати дії державного виконавця щодо винесення постанов про накладення штрафу протиправними.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року апеляційну скаргуОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року залишено без змін.

25 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року, ухвалити нове рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 .

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій під час розгляду скарги не надали належної правової оцінки доводам та доказам, що мають значення для справи і свідчать про неправомірність дій державного виконавця Індустріального відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Михайленко Ю. В.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавця відбувається згідно із статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Конституція України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Основного Закону).

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових

осіб) - це сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом. Виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 2 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно до абзацу другого частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Суди встановили, що 02 червня 2020 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання судового наказу від 03 квітня 2020 року № 2-н/202/45/2020, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини від доходу але не менше 50% прожиткового мінімуму громадян на дитину відповідно віку на утримання спільної дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 16 березня 2020 року. Постанова та довідка-розрахунок направлені сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією.

Відповідно до відповідей на запит державного виконавця з органів ПФУ, ДФС та МВС від 16 червня 2020 року встановлено, що боржник офіційного доходу не має, пенсію не отримує.

22 квітня 2021 року у зв`язку з заборгованістю по сплаті аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три та чотири місяці державним виконавцем відповідно до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно до інформації, зазначеної у виконавчому документі, боржник проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена адреса реєстрації боржника підтверджена також довідкою з відділу обліку та моніторингу інформації ГУ ДМС України у Дніпропетровській області.

08 червня 2021 року державним виконавцем листом на електронну скриньку боржника, з якої надійшла заява від ОСОБА_1 , було надано ідентифікатор доступу до матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2021 року визнано неправомірною постанову від 22 квітня 2021 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, прийняту в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, та зобов`язано державного виконавця Михайленко Ю. В. поновити порушене право ОСОБА_1 на право керування транспортними засобами.

Державним виконавцем було здійснено перерахунок заборгованості та зараховані аліментні платежі до довідки-розрахунку відповідно до ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2021 року.

01 жовтня 2021 року державним виконавцем було винесено постанову про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

19 січня 2022 року на адресу відділу ДВС надійшла заява від боржника про розстрочку виплати боргу та надання інструкції по виплаті аліментів. До заяви було додано квитанції про придбання дитячих товарів.

31 січня 2022 року державним виконавцем надано відповідь на заяву боржника.Роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням та рекомендовано звернутися до суду для отримання рішення про розстрочку виконання рішення. Також державним виконавцем було роз`яснено боржникові, що в наданих квитанціях відсутнє призначення платежу - аліменти, а тому зазначені кошти можуть буди зараховані в якості аліментних платежів після надання письмового підтвердження стягувача або у разі зарахування коштів як аліментів за рішенням суду.

25 вересня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 72 530, 54 грн, перераховано заборгованість боржника, та встановлено, що станом на 31 серпня 2023 року у боржника виникла заборгованість у розмірі 104 941,09 грн.

28 вересня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про внесення змін до постанови про накладення штрафу від 25 вересня 2023 року, у зв`язку із тим, що сукупний розмір заборгованість зі сплати аліментів, перевищує суму відповідних платежів за два роки. Сума штрафу, що підлягає стягненню на користь стягувача, склала - 31 482,32 грн.

29 вересня 2023 року на депозитний рахунок Індустріального ВДВС у м. Дніпрі боржником сплачено кошти у розмірі 71 287,13 грн, однак станом на 30 вересня 2023 року у боржника наявна заборгованість зі плати аліментів у розмірі 37 413, 96 грн.

Ураховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли достатньо обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 , оскільки прийнята державним виконавцем постанова про накладення штрафу від 25 вересня 2023 року, з урахуванням змін, внесених постановою від 28 вересня 2023 року, є правомірною та відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки підставою для накладення штрафу на боржника є сам факт наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки (виконавче провадження відкрито 02 червня 2020 року).

Разом з тим заявником не доведено, що станом на дату накладення штрафу - 28 вересня 2023 року у нього була відсутня заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищував суму відповідних платежів за два роки.

Доводи касаційної скарги про те, що державний виконавець у відповідь на звернення 18 січня 2022 року не повідомив заявника про рахунок для сплати аліментів є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Водночас, єдиний реєстр боржників є відкритим порталом, на якому можливо отримати інформацію про реквізити та контактні дані органу ДВС.

Водночас доцільно звернути увагу заявника, що суд касаційної інстанції не наділений компетенцією переоцінювати докази.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не виявлено порушення судами норм ЦК України, ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження». Правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій вказаних вище норм права не викликає розумних сумнівів.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2024 рокує необґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Михайленко Юлії Василівни, стягувач - ОСОБА_2 - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович