Провадження № 2/175/1778/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 жовтня 2024 року смт. Слобожанське
Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Бойка О.М.,
при секретарі - Радонському М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-
В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав.
В липні 2024 позивач звернувся в суд із вищевказаним позовом.
Справа згідно автоматизованого розподілу судових справ між суддями була розподілена до провадження судді Бойка О.М.
В позовних вимогах просить суд позбавити ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позов обґрунтований тим, що 01 вересня 2001 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.
Від даного шлюбу у сторін народились діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Спільне життя з відповідачем не склалось, тривалий час їх сімейне життя поступово погіршувалось, що призвело до припинення шлюбних відносин, вони мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю, дружина постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до чоловіка, турбота про дитину, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери, з її ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких стає їх діти, що тяжким чином впливає на їх психічний стан та кожен раз спричиняє дітям душевні страждання. Крім того, дружина матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, дитина проживає з ним та повністю знаходиться на його утриманні.
01 травня 2024 року рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між сторонами було розірвано.
Відповідач фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У судовому засіданні позивач не з`явився, надав заяву в якій позовні вимоги підтримує та просить суд розгляд справи проводити без його участі.
Відповідач про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялась, проте до суду не з`явилась. Клопотань не надсилала.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Надав висновок Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На підставі ст. 280 ЦПК України суд розглядає справу в заочному порядку.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що між ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено шлюб, Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 01 вересня 2001 року за актовим записом №759, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 .
Від даного шлюбу у сторін народились діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Між сторонами почалась втрата взаємопорозуміння, часто виникали сварки на ґрунті незначних побутових проблем. Після цього у позивача було втрачено до відповідача почуття любові. У сторін відсутні спільний сімейний побут та фактично шлюбні відносини закінчились.
01 травня 2024 року рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між сторонами було розірвано та визначено місця проживання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 разом із батьком за місцем проживання батька.
Діти проживають разом із батьком ОСОБА_1 та знаходяться на його утриманні.
Відповідачка ОСОБА_2 мешкає окремо від дітей, вихованням та утриманням їх не займається, що підтверджується висновком Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідачка свідомо не бажає брати участь у вихованні дітей, виявляти турботу щодо своїх доньок, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти, оскільки перешкод чи заборони щодо побачень з доньками відповідачці ніхто не чинить.
В зв`язку із тим, що відповідачка неналежним чином не виконувала свої батьківські обов`язки, а також самостійно залишила дітей батькові та поїхала від нього це може негативно позначитись на їх духовному, фізичному та емоційному стані.
Частиною 4 статті 55 Конституції України (Основного Закону) передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
За вимогами ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
У відповідності до ст.8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який домінує при застосуванні норм закону. Право на судовий захист прав і свобод людини гарантоване статтями 55 та 129 Конституції України, при цьому ст.22 та ст.64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані чи обмежені та не є вичерпними.
Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при висуненні проти нього будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий судовий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний захист прав у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які діяли як офіційні особи.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
3 огляду на ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.
Частинами 1-3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.
Згідно із ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2 ч. 1 ст. 164 СК України).
Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 р. № 20), «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», а саме п.п. 15, 16 дані роз`яснення про те, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
У п.1 ст.9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст.3 Конвенції).
Європейський суд з прав людини у своєму рішення від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) «М. С. проти України», зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження ї зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.
Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 18, 43, 44, 49, 76-83, 133, 141, 174, 175, 179, 187, 258, 263, 265, 268, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 164 - 166 СК України, суд, -
Позовні вимоги за позовною заявою ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до ОСОБА_2 ,
РНОКПП: НОМЕР_1 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі
Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити у повному обсязі.
Позбавити ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Бойко