ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/745/24

Провадження № 22-ц/4820/1045/24

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

розглянув в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 686/745/24 за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Кредобанк» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2024 року у справі за позовом акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

В січні 2024 року АТ «Кредобанк» звернулося до суду з позовом та просило ухвалити рішення, яким стягнути на його користь солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за договором кредиту №CL-323304 від 07 липня 2021 року в розмірі 231618,64 грн, 3204,28 грн. сплаченого судового збору та 21361,86 грн. понесених витрат на правову допомогу.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що 07.07.2021 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CL-323304, на підставі якого останній отримав кредит у сумі 137445,99 грн на строк до 06.07.2026 року та сплатою 35% річних за користування кредитними коштами. Також умовами договору було визначено, що погашення кредитної заборгованості та сплата відсотків за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно ануїтетними платежами. ОСОБА_1 належним чином умов укладеного договору не виконував, у зв`язку з чим станом на 07.12.2023 року його заборгованість становить 213618,64 грн. та складається із : 130588,72 грн. заборгованості за кредитом, - 83029,92 грн. заборгованості за відсотками . Крім того, при оформленні вказаного кредитного договору у своїй анкеті-заяві від 07.07.2021 року ОСОБА_1 зазначив про наявність фактичних сімейних стосунків та про факт спільного проживання із ОСОБА_2 . Оскільки вказаний кредитний договір був укладений ОСОБА_1 в інтересах сім`ї, в силу приписів ст.ст.61, 65 СК України, такий договір створює обов`язки і для другого подружжя, а отже ОСОБА_2 повинна нести солідарну відповідальність за неналежне виконання умов такого договору.

На підставі викладеного позивач просив суд задовольнити його позов.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березеня 2024 року вказаний позов було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за договором кредиту № CL-323304 від 07.07.2021 року, яка виникала станом на 07.12.2023 рік у розмірі 107856 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Кредобанк» понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1617,84 гривень. В решті позову відмовлено. Не погоджуючись із цим рішенням суду в частині відмови в задоволенні позову, АТ «Кредобанк» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Скаржник не погоджується з висновком суду щодо не набуття права на погашення всієї кредитної заборгованості достроково, а набуття лише права на стягнення простроченої заборгованості та прострочених відсотків станом на 07.12.2023р. Вказує, що відмовляючи у достроковому стягненні всієї заборгованості, суд виходив з того, що досудова вимога, направлена боржнику, не була отримана ним, а сам факт направлення вимоги не є належним повідомленням боржника про вимогу банку. Однак, на його думку, такий висновок суду першої інстанції суперечить правовим висновкам Верховного Суду прийнятих в аналогічних справах. Крім того апелянт вважає, що вирішуючи спір, суд базував свої висновки на нерелевантних до вказаних спірних правовідносин постановах Верховного Суду, які є застарілими. Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на недобросовісну поведінку позичальника ОСОБА_1 при неотриманні кореспонденції, що є порушенням умов договору, а також вважає певною аналогією з оцінкою рівня добросовісності/недобросовісності і у взаємовідносинах - банк-позичальник, оскільки відповідач не звертався до банку для мирного врегулювання спору.

Також апелянт не погоджується із висновком суду про відмову в солідарному стягненні кредитної заборгованості з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та з підставами такої відмови. Банк вважає, що заборгованість за кредитним договором є майновим обов`язком, що включається до поняття майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, так як містить обов`язкову ознаку правочину вчиненого в інтересах сім`ї. І тому стягнення заборгованості за кредитним договором позичальника покладається на другого із подружжя у вигляді солідарного обов`язку перед банком, адже знову ж суть правочину полягає в тому, що кредитні кошти були надані в інтересах сім`ї на поточні потреби одного із подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, не зважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність.

Обґрунтовуючи свої вимоги до дружини позичальника - ОСОБА_2 , позивач також вказував на наявність Анкети-заяви № CL-323304, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Отже, посилаючись на вищевикладене, апелянт просить суд скасувати в частині відмови заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2024 року, ухвалити рішення, яким задоволити позов в повному обсязі, а також стягнути з відповідачів суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню в частині позовних вимоги до ОСОБА_1 з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення всієї кредитної заборгованості за кредитним договором достроково, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, вручення ОСОБА_1 досудової вимоги від 03.11.2023р. щодо виконання договірних зобов`язань.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з таких підстав.

Так судом встановлено, що 07 липня 2021 року між АТ «Кредобанк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CL-323304, за умовами якого банк зобов`язався надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язався використати кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі визначені в цьому кредитному договорі (п.1).

За п.п. 2.1-2.4, 2.9 договору сума кредиту складає 137445,99 грн. з цільвоим призначенням на поточні потреби, термін кредитування - 60 місяців з кінцевим строком повернення кредиту 06 липня 2026 року. Кредит погашається щомісячними платежами з 31 по 07 число кожного місяця згідно графіка платежів.

Сторони погодили, що за користування кредитом ОСОБА_1 сплачує банку відсотки за процентною ставкою 35% річних. Загальні витрати позичальника за кредитним договором становлять 158239,96 грн.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки передбачені кредитним договором та/або додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим договором відповідно до Графіку платежів (Додаток № 1 до цього договору). Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 (шістдесят) щомісячних платежів по 4926 грн. щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 (шістдесяти) місяців з дати укладення кредитного договору.

За п.п. 3.3. договору банк вправі припинити кредитування у випадку прострочення сплати процентів та/або повернення кредиту (частини кредиту) щонайменше на одни календарний місяць

У пунктах 6.9, 6.10 кредитного договору сторони узгодили, що банк у випадках передбачених п. 3.3 цього договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника, а позичальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту отримання такого повідомлення усунути порушення кредитного договору. У випадку не усунення порушення, позичальник зобов`язаний достроково повернути, проценти, комісії та інших належні до сплати платежі за договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку.

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надав позичальнику кредит в розмірі 137445,99 грн., що підтверджується меморіальним ордером №37991029 від 07.07.2021 р. та випискою з рахунку.

З виписки руху коштів по рахунку ОСОБА_1 з 07.07.2021 р. по 07.12.2023 р. вбачається, що останній користувався кредитними коштами та лише частково погашав заборгованість. Так, з липня 2022 року свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого в нього виникла прострочена заборгованість.

В зв`язку з тривалим невиконанням умов кредитного договору 03 листопада 2023 року АТ «Кредобанк» звернулося до ОСОБА_1 з досудовою вимогою № 1201/2023, в якій повідомило, що станом на 27.10.2023р. заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Кредобанк» становить 206058,29 грн., з яких 130588,72 грн заборгованість за тілом кредиту, 75469,57 грн. - заборгованість за відсотками. Кредитор поставив вимогу достроково повернути вказані суми.

Вказані вимоги про дострокове повернення кредиту були направлені на адресу відповідача ОСОБА_1 , зазначену ним у кредитному договорі, що є місцем реєстрації його проживання, цінними листами з описом з повідомленням про вручення. Проте особі вручені не були, згідно трекінгу Укрпошти підставою повернення зазначено: невдала спроба вручення (передача не зберігання) 21.11.2023 року: за письмовою відмовою адресата.

Прострочена заборгованість по кредиту погашена не була.

З врахуванням цієї обставини, відповідно до умов договору, банк звернувся з позовом до суду про дострокове стягнення всієї заборгованості по кредиту з відповідача, яка станом на 07.12.2023 року в загальній сумі становить 213618,64 грн., що складається із суми заборгованості за кредитом в розмірі 130588,72 грн., суми заборгованості за відсотками в розмірі 83029,92 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються приписи законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року).

Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі - Закон про захист прав споживачів)).

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону про захист прав споживачів у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІ «Про споживче кредитування» (далі - Закон про споживче кредитування), який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон про захист прав споживачів застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону про споживче кредитування (стаття 11 Закону про захист прав споживачів у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).

В оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції посилається на те, що банк не надав доказів отримання позичальником повідомлення (вимоги) про порушення зобов`язань за кредитним договором та про дострокове повернення кредиту, у зв`язку з чим не набув права достроково вимагати повернення кредиту.

Однак, відповідно до статті 25 Закону «Про споживче кредитування» взаємодія кредитодавця, нового кредитора, колекторської компанії із споживачем, його близькими особами, представником, спадкоємцем, поручителем, майновим поручителем або третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію, при врегулюванні простроченої заборгованості може здійснюватися, у тому числі, шляхом надсилання поштових відправлень із позначкою «Вручити особисто» за місцем проживання чи перебування або за місцем роботи фізичної особи.

Під час першої взаємодії із споживачем, його близькими особами, представником, спадкоємцем, поручителем, майновим поручителем або третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію, у рамках врегулювання простроченої заборгованості кредитодавець, новий кредитор, колекторська компанія зобов`язані повідомити, зокрема, розмір простроченої заборгованості (розмір кредиту, проценти за користування кредитом, розмір комісії та інших платежів, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту), розмір неустойки та інших платежів, що стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит або відповідно до закону. У разі звернення відповідно до договору про споживчий кредит до третіх осіб, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію, у тому числі до близьких осіб, відповідно до частини шостої цієї статті інформація про розмір простроченої заборгованості повідомляється лише за наявності згоди споживача на передачу інформації про наявність простроченої заборгованості таким особам. Розрахунок розміру простроченої заборгованості для колекторської компанії здійснюється кредитодавцем або новим кредитором.

Новий кредитор, колекторська компанія на вимогу споживача, його близьких осіб, представника, спадкоємця, поручителя або майнового поручителя зобов`язані протягом п`яти робочих днів після першої взаємодії при врегулюванні простроченої заборгованості надати документи, що підтверджують інформацію, зазначену у частині другій цієї статті (у тому числі детальний розрахунок простроченої заборгованості та всіх інших платежів по кожному платіжному періоду та підставу їх нарахування), особисто або шляхом направлення листа на адресу (електронну або поштову) такої особи, або в інший визначений договором про споживчий кредит спосіб.

Для цілей цієї частини моментом надання відповідних підтвердних документів є, у тому числі, 23 година 59 хвилин десятого робочого дня з дня направлення кредитодавцем, новим кредитором, колекторською компанією рекомен-дованого поштового відправлення з описом вкладення, що містило відповідні підтвердні документи, або момент отримання повідомлення про вручення зазначеного поштового відправлення, якщо таке повідомлення отримано кредитодавцем, новим кредитором, колекторською компанією раніше зазначеного 10-денного строку.

У пунктах 6.9, 6.10 кредитного договору сторони узгодили, що банк у випадках передбачених п. 3.3 цього договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника, а позичальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту отримання такого повідомлення усунути порушення кредитного договору. У випадку не усунення порушення, позичальник зобов`язаний достроково повернути, проценти, комісії та інших належні до сплати платежі за договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку.

У пункті 10.1. договору сторонами погоджено обов`язок позичальника повідомити банк про зміну місця проживання, роботи, прізвища або імені та інших обставин здатних вплинути на виконання ним зобов`язання. Також в абз. 2 п. 10.5 погоджено, що направлення банком повідомлень, передбачених кредитним договором, за останньою повідомленою позичальником адресою, E-mail вважається належним. Шляхом підписання кредитного договору позичальник зобов`язується отримувати поштові повідомлення банку в найкоротші строки та погоджується з тим, що будь-яке повідомлення, яке надійшло від банку вважається таким, що отримане позичальником з третього дня від моменту надходження повідомлення банку до установи пошти, яка обслуговує позичальника за вказаною ним адресою (місце проживання), якщо не встановлено ранішу дату фактичного отримання позичальником цього повідомлення.

03 листопада 2023 року АТ «Кредобанк» звернулося до ОСОБА_1 з досудовою вимогою № 1201/2023, в якій повідомило, що станом на 27.10.2023р. заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Кредобанк» становить 206058,29 грн., з яких 130588,72 грн заборгованість за тілом кредиту, 75469,57 грн. - заборгованість за відсотками. Кредитор поставив вимогу достроково повернути вказані суми.

Вказані вимоги про дострокове повернення кредиту були направлені на адресу відповідача ОСОБА_1 , зазначену ним у кредитному договорі, що є місцем реєстрації його проживання, цінними листами з описом з повідомленням про вручення, проте особі вручені не були, згідно трекінгу Укрпошти підставою повернення зазначено: невдала спроба вручення (передача не зберігання) 21.11.2023 року: за письмовою відмовою адресата.

За змістом вищенаведених норм чинного законодавства належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору.

Належним дотриманням процедури повідомлення боржника про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що банк належним чином у відповідності до умов договору та чинного законодавства з дотриманням процедури повідомлення повідомив боржника ОСОБА_1 про дострокове погашення кредиту внаслідок порушення кредитних зобов`язань, а тому набув право на звернення до суду з позовом про дострокове стягнення всієї заборгованості по кредиту.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 листопада 2023 року в справі № 487/3170/22 в аналогічних правовідносинах, яку суд має враховувати відповідно до нори частини четвертої статті 263 ЦПК України.

Отже, задовольняючи позов частково, суд не в повній мірі перевірив обставини справи та невірно застосував норми матеріального права та неправомірно відмовив в позові в частині стягнення заборгованості в повному обсязі, а тому доводи апеляційної скарги в частині неправильності рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредиту лише частково є обґрунтованими.

Рішення суду в цій частині та з цих підстав підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості по кредитному договору в сумі 213618 грн. 64 коп.

В той же час доводи апеляційної скарги необгрунтованість відмови в стягненні заборгованості з позичальника солідарно з ОСОБА_2 , з тих підстав, що остання є його дружиною, а тому має нести солідарну відповідальність з позичальником, слід відхилити.

Відповідно до ч. 1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано жодних об`єктивних і достатніх доказів, що ОСОБА_1 , уклавши кредитний договір, використав отриманий кредит в інтересах сім`ї, кредит брався на потреби та в інтересах сім`ї. не зазначені такі докази і в апеляційній скарзі.

Крім того, позивачем не надано суду жодних доказів (Свідоцтво про шлюб, тощо), що відповідач ОСОБА_2 є дружиною позичальника. Посилання апелянта на те, що позичальник в Анкеті-заяві при отриманні кредиту вказав дану особу як свою дружину за відсутності інших підтверджуючих правових документів, не є достатнім для висновку про подружні шлюбні стосунки вказаних осіб.

Також апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в стягненні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).

Однак позивач на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надав суду першої та апеляційної інстанцій надав лише договір про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року, довіреність та ордер.

Договір про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року не містить жодних даних про розмір гонорару адвоката, обсяг виконаних робіт тощо. При цьому в договорі вказано, що додатками до нього є Акт виконаних робіт, Звіт про судову роботу, які суду надані не були.

Також ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не було надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, рахунків на оплату, квитанцій про сплату коштів.

Отже за таких обставин відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій.

В той же час відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову в сумі 3204,29 грн та подання апеляційної скарги в сумі 4806,42 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованості за договором кредиту № CL-323304 від 07.07.2021 року у розмірі 107856,00 грн., судових витрат у вигляді сплаченого судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» (місцезнаходження: м. Львів, вул. Сахарова, 78, ) заборгованість за договором кредиту № CL-323304 від 07.07.2021 року в сумі 213618,64 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» (місцезнаходження: м. Львів, вул. Сахарова, 78, ) понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в загальній сумі 8010,71 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 червня 2024 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова