КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/9651/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 364/1028/23

10 червня 2024року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Назаренка Романа Анатолійовича на рішення Володарського районного суду Київської області від 01 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Ткаченка О.В. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» звернувся до Володарського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що ТОВ «Лінеура Україна» 30.01.2022 року направило ОСОБА_1 , пропозицію (оферту) укласти Договір про надання коштів у позику №2883936 після заповнення Відповідачем відповідної електронної заявки на отримання фінансового кредиту на сайті Первісного кредитора в мережі Інтернет, що знаходиться за адресою: https:bananacredit.com..

30.01.2022 року ОСОБА_1 , прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладання Договору №2883936, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Лінеура Україна» направлено ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор Е811, котрий боржником було введено/відправлено.

30.01.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання коштів у позику №2883936 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

23.05.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №01.02.-25/23, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору факторингу у порядку та строки встановлені договором факторингу.

Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу №01.02-25/23 від 23.05.2023 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала: 81598,50 грн (вісімдесят одна тисяча п`ятсот дев`яносто вісім гривень 50 копійок) (а.с. 29).

Позичальник на користь нового кредитора жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснював, тому станом на дату складання позовної заяви заборгованість за Договором №2883936 від 30.01.2022 року становить: 81598,50 грн, з яких: 15000, 00 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 66598,50 грн. - заборгованість по відсотках, 0,00 грн. - пеня. Враховуючи те, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконує і станом на дату подання позову має заборгованість в загальному розмірі 81598,50 грн.

З огляду на вище викладене, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 81 598,50 грн.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 01 березня 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», заборгованість за Договором про надання коштів у позику №2883936 від 30.01.2022 року, у розмірі 81598,50 грн (вісімдесят одна тисяча п`ятсот дев`яносто вісім гривень 50 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», судові витрати в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок за сплату позивачем судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 19 березня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Назаренко Роман Анатолійович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що представником відповідача було поставлено під сумнів існування даних документів та переходу права вимоги, серед іншого з підстав неможливості прочитання самих документів. У зв`язку із чим представником відповідача було заявлено клопотання про витребування оригіналів даних документів.

12.02.2024 року ухвалою Володарського районного суду Київської області задоволено клопотання представника відповідача про витребування у ТОВ «Росвен Інвест Україна» оригіналу листа № 2883936-01 від 23.05.2023, оригінал договору Факторингу № 01.02-25/23 від 23.05.2023, оригінал платіжної інструкції №9152 від 24.05.2023, оригінал Реєстру боржників № 1 до Договору Факторингу № 01.02-25/23 від 23.05.2023.

Позивачем надіслано до суду заяву без номеру та дати про неможливість виконання ухвали суду, в якій зазначено, що позивач не надасть до суду витребувані докази через неможливість знайти данні документи. Вважає, що заяву про неможливість виконання ухвали суду безпідставною та необґрунтованою, посилання на обставини надуманими та такими, що не підтверджуються жодними доказами.

Вказує на те, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні жодним чином не надано оцінки не виконання ухвали суду від 12.02.2024 року позивачем, не зазначено жодних мотивів із яких виходив суд при винесенні рішення, в яких описувались би ті обставини, що позивач набув права вимоги за кредитним договором № 2883936 від 30.01.2022,проте не зміг надати договір факторингу із додатками до суду.

Вказує на те, що до матеріалів справи не долучено жодних підтверджуючих документів, того що ТОВ «Лінеура Україна» є банком або фінансовою установою, а отже, вважаємо, що позивачем не надано доказів того, що ТОВ «Лінеура Україна» мало право укладати кредитний договір та нараховувати відсотки за користування кредитними коштами.

Звертає увагу на те, що сторонами не узгоджувалось аналоги підписів уповноваженої особи товариства, не узгоджувалось використання електронного відтиску печатки товариства та не укладався договір про виконання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів.

Вказує на те, що до матеріалів справи не долучено жодного доказу того, що ТОВ «Лінеура Україна» перерахувала кредитні кошти на карту відповідача, а отже і не підтверджено виконання взятих на себе зобов`язань саме первісним кредитором.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів у позику №2883936 від 30.01.2022 року, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

ТОВ «Лінеура Україна» 30.01.2022 року направило ОСОБА_1 , пропозицію (оферту) укласти Договір про надання коштів у позику №2883936 після заповнення Відповідачем відповідної електронної заявки на отримання фінансового кредиту на сайті Первісного кредитора в мережі Інтернет, що знаходиться за адресою: https:bananacredit.com..

30.01.2022 року ОСОБА_1 , прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладання Договору №2883936, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Лінеура Україна» направлено ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор Е811, котрий боржником було введено/відправлено.

30.01.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту у позику №2883936 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 5-13).

23.05.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено Договір факторингу №01.02.-25/23, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору факторингу у порядку та строки встановлені Договором факторингу.

Задовольняючи позовну заяву ТОВ «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції посилався на те, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто, належними та допустимими доказами підтверджено укладення спірного правочину, сума заборгованості стверджена договором №2883936 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 5-13), паспортом споживчого кредиту від 30.01.2022 року (а.с.15-16), розрахунком заборгованості за Договором №2883936 від 30.01.2022 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, станом на 23.05.2023 року (а.с. 18-23), а тому вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права та із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628, 629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч.1 ст.638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України).

За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону).

Згідно із ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст.12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях викладених у відзиві представника відповідача.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 23.05.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна»та ТОВ «Росвен Інвест Україна»було укладено договір факторингу №01.02.-25/23, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору факторингу у порядку та строки встановлені Договором факторингу.

На підтвердження своїх позовних вимог до суду було надано копію договору факторинку №01.02.-25/23 від 23 травня 2023 року, платіжне доручення про сплату на користь ТОВ «Лінеура Україна» грошових коштів у розмірі 807 531,32 грн., реєстр боржників № 1 та витяг з реєстру боржників № 1.

Ухвалою Володарський районний суд Київської області від 12 лютого 2024 року клопотання представника відповідача про витребування доказів у справі за позовом ТОВ «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволено.

Витребувано від ТОВ «Росвен Інвест Україна» оригінал листа №2883936-01 від 23.05.2023, оригінал договору Факторингу №01.02-25/23 від 23.05.2023, оригінал платіжної інструкції №9152 від 24.05.2023, оригінал Реєстру боржників №1 до Договору Факторингу №01.02-25/23 від 23.05.2023.

Разом з тим, від позивача до суду першої інстанції надійшла заява про неможливість виконати рішення суду першої інстанції.

З урахуванням вище викладеного колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем належними та допустими доказами не доведено перехід право вимоги від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Росвен Інвест Україна», оскільки наданий реєстр боржників № 1 є нечитабельним та достовірно встановити, що позивачу було передано право вимоги саме за кредитними зобов`язаннями відповідача встановити неможливо, а наявний в матеріалах справи витяг з реєстру боржників № 1 підписаний лише самим позивачем.

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відносно того, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Назаренка Романа Анатолійовича підлягає задоволенню, рішення Володарського районного суду Київської області від 01 березня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України , якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

При подачі апеляційної скарги відповідачем було сплачено судовий збір у розмірі 4 026,00 грн.

За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу було задоволено, рішення суду було скасовано та ухвалене нове про відмову у задоволені позову, а тому з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4 026,00 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Назаренка Романа Анатолійовича задовольнити.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 01 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволені позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у 4 026,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: