Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/954/24

27 вересня 2024 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Міськевич О.Я.

з участю секретаря судового засідання: Скоблей О.В.

представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до держави російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації, третя особа: Міністерство закордонних справ України, про відшкодування моральної шкоди,-

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до держави російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації, третя особа: Міністерство закордонних справ України, про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим,що йому на праві власності належить 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 .

22.02.2022 відповідач вдався до відкритої збройної агресії проти України, ввівши свої збройні сили на територію України, та з кінця лютого 2022 року розпочав ракетні та артилерійські обстріли житлових районів м. Харкова, в тому числі і району де він мешкає, які не припиняються по даний час, через що він змушений був залишити квартиру в м. Харків та тікати з рідного міста і шукати притулку по Україні. Переїхав в м. Надвірна Івано-Франківської області, де отримав довідку від 02.04.2022 № 2609- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, та де по-нині проживає, так як російські ракетні та артилерійські обстріли м. Харкова продовжуються, що негативно впливає на його нервову систему та приводить до психологічних зривів.

Таким чином, через російську військову агресію, окупацію значної частини України та ракетних і артилерійських обстрілів м. Харків він втратив право на житло; володіння, користування та розпорядження своєю власністю, зокрема безпечне право на проживання в належній йому квартирі АДРЕСА_2 ; право на проживання у рідній йому місцевості; користуватись належним та звичним побутом; правом користуватись набутими особистими речами, та змушений по даний час вимушено скитатись по Україні, шукаючи прихистку, який отримав в м. Надвірна Івано-Франківської області, розташованого приблизно за 1600 кілометрів від рідної домівки та місцевості, що спричиняє йому значну моральну шкоду.

Крім того, внаслідок російської військової агресії, відповідно ст. 23 ЦК України він зазнав моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, яких зазнав у зв`язку із протиправним позбавленням права володіння, користування та вільного розпорядження квартирою в м. Харків. Також у значних та триваючих душевних стражданнях, що викликані позбавленням звичного ритму життя та налагодженого побуту; неможливістю володіння і користуватися набутим та належним йому на праві власності нерухомим та рухомим майном, спокійно жити, бачити рідних і близьких йому людей та вести повноцінне життя; вимушеним пристосуванням до нових життєвих умов та відновленням прийнятного для себе рівня життя; пошуком роботи, житла, їжі та фінансів; перебуванням у пригніченому стані, зниженням життєвого тонусу і погіршення загального самопочуття та значних нервових та емоційних ризиків для його життя та здоров`я внаслідок військової агресії і військових обстрілів; втрати нормальних життєвих зв`язків, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Беручи до уваги тривалість неправомірних дій (біля 2-х років, фундаментальний характер душевних страждань, стан душевного та психологічного стресу, стан нервозності, розмір моральної шкоди, з урахуванням вимог розумності і справедливості, визначає в сумі 1000000 грн.

Відзив на позовну заяву не надходив.

Письмові пояснення третіх осіб:

Від представника третьої особи - Міністерства закордонних справ України поступили письмові пояснення на позовну заяву, в яких зазначено, що МЗС здійснює захист прав та інтересів України під час вирішення міжнародних спорів за участю України та інших суб`єктів міжнародного права. Також, МЗС забезпечує координацію діяльності, що здійснюється державними органами у сфері зовнішніх зносин, сприяє державним органам у частині здійснення ними зовнішніх зносин, надання їм відповідної методичної, консультаційної та інформаційної допомоги, дотримання міжнародних зобов`язань України.

Разом з тим, у справах з іноземним елементом щодо приватноправових відносин, одним із учасників яких є іноземні держави, акредитовані в Україні дипломатичні представники іноземних держав та в інших випадках, передбачених законами України і міжнародними договорами України, застосовується судовий імунітет. У випадку пред`явлення позову до іноземної держави, питання судового імунітету розглядається, зокрема, відповідно до статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Крім того, судовий імунітет поширюється також на акредитовані в Україні дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав, їх службових осіб. Дипломатичний і консульський імунітети регулюються національним законодавством і міжнародними конвенціями: Віденською конвенцією про дипломатичні зносини 1961 року, Віденською конвенцією про консульські зносини і факультативними протоколами 1963 року. На відміну від іноземних держав вони підлягають юрисдикції судів України лише в межах, визначених принципами та нормами міжнародного права або міжнародними договорами відповідної держави. При цьому, рішення про відмову від імунітету може бути прийняте виключно державою, що акредитує, а не дипломатичним представництвом самостійно, в якому здійснює функції дипломатичний агент - тобто Урядом цієї держави в особі відповідного зовнішньополітичного відомства.

Разом із тим, у зв`язку із порушенням російською федерацією цілей та принципів статуту ООН, Гельсінського Заключного акта, Паризької Хартії для Нової Європи та ряду інших документів ОБСЄ, у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти суверенітету та територіальної цілісності України, МЗС 24.02.2022 нотифікувало МЗС рф про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з росією, що були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною та російською федерацією від 14.02.1992.

Відтак, діяльність дипломатичних представництв України в росії та росії в Україні, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинено відповідно до Віденської конвенції про дипломатичні зносини 1961 року.

Отже, подальше застосування зазначеного вище алгоритму з отримання згоди рф на відмову від судового імунітету, а також подача будь-яких судових документів у даній категорії справ до російської сторони дипломатичними каналами унеможливлюється.

Стислий виклад позиції сторін:

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з держави російська федерація на користь громадянина України ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1000000 грн., що на день подання позову за офіційним курсом НБУ - 42,31 грн. становить 23635,07 Євро. Не заперечив проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача держави російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно належним чином, шляхом розміщення інформації про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади.

У постанові Верховного Суду від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19 зазначено, що в разі застосування деліктного винятку (наявність факту заподіяння шкоди) будь-який спір, що виник на території України в громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема російською федерацією, може бути розглянутий і вирішений судом України як належним та повноважним судом. Суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено російська федерація, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії росії, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни.

Верховний Суд також зазначив, що, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства російської федерації в Україні запитів щодо її згоди бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням російською федерацією збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з російською федерацією у зв`язку з повномасштабною збройною агресією.

З огляду на те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією росії проти України, чим порушено суверенітет України, отримання згоди російської федерації бути відповідачем у цій справі наразі є недоречним.

У зв`язку з викладеним, суд не направляє запит до відповідача для отримання згоди бути відповідачем у цій справі.

У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Міністерство закордонних справ України, не з`явилась, про дату час та місце судового засідання повідомлені належним чином. До суду надали заяву про розгляд справи без їх участі.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Про причини неявки представник відповідача держави російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30.04.2024 позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху, та надано позивачу у строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06.05.2024, у зв`язку із усуненням недоліків, по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.07.2024 по справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27.09.2024 позов ОСОБА_2 до держави російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації, третя особа: Міністерство закордонних справ України, про відшкодування моральної шкоди, залишено без розгляду в частині позовної вимоги про встановлення юридичного факту, що позивач ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок незаконної збройної агресії російської федерації проти України.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є громадянином України, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 с. Звенигородка Олександрійського району Кіровогадської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 (а.с. 3-4).

Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 02.04.2022 №2609-9, позивач ОСОБА_2 змінив місце фактичного проживання - квартиру АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 6).

Позивач є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 14.12.1998 № 1-98-158383 (а.с. 7).

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права:

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Загальновідомо (тобто таке, що не потребує доказування - частина третя статті 82 ЦПК України), що російська федерація, яка здійснює збройну агресію проти України, зухвало відкидає визнання будь-якої відповідальності за свою протиправну діяльність в Україні.

02 березня 2022 року збройну агресію рф проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від рф негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей.

27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія рф проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.

14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами рф та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні», схваленої постановою Верховної Ради України № 2188-IX).

Вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН.

Звернення позивача до українського суду слід вважати єдиним розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало б позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права.

Подібні правові висновки зроблено у постановах Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 (провадження № 61-8291св21), від 18 травня 2022 року у справі № 760/17232/20-ц (провадження № 61-15925св21) від 12 жовтня 2022 року справі № 463/14365/21 (провадження № 61-4498св22), від 12 жовтня 2022 року справі № 463/14366/21 (провадження № 61-3713св22).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».

Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації.

Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути:

(1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди;

(2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.

При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Змагальність сторін є однією з основних засада (принципів) цивільного судочинства (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Тому при визначенні грошової компенсації моральної шкоди суд враховує те, що: дійсно внаслідок військової агресії рф проти України позивач зазнав моральної шкоди.

Законодавець в статті 23 ЦК передбачив відкритий перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру грошової компенсації (характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості); розмір грошової компенсації моральної шкоди завданій особі внаслідок військової агресії рф проти України може відрізнятися, залежно від того, на які обставини завдання моральної шкоди посилається позивач та які обставини враховані судом при визначенні розміру грошової компенсації моральної шкоди; такими обставинами може бути, зокрема: смерть близьких осіб, каліцтво особи чи близьких осіб; місце проживання особи (різняться відчуття осіб, що проживають на території проведення бойових дій чи осіб далеко від цієї території); пошкодження або знищення рухомого майна; права які порушені внаслідок військової агресії рф проти України тощо.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та вимушеного переселення з м. Харків, позивач зазнав моральних страждань, які виразилися у погіршенні емоційного, психологічного та матеріального стану. Суд погоджується з доводами позивача щодо того, що після зміни місця проживання він був позбавлений звичного ритму життя, можливості повернутись до м. Харків, де мав налагоджений побут, що призвело до моральних збитків.

Крім того, судом враховано, що за приписами ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди завдану російською федерацією.

Отже, враховуючи множинний та триваючий характер порушень прав та законних інтересів позивача, а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, суд вважає законним обраний позивачем спосіб стягнення моральної шкоди у виді одноразової суми, яка покриває всі передбачувані порушення, що були допущені російською федерацією відносно неї.

Вирішуючи питання щодо розміру такої компенсації за спричинену позивачці моральну шкоду, суд враховує розмір задоволених вимог заявників по аналогічним спорам, що розглядалися Європейським судом з прав людини. Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v. TURKEY (Article 50), (40/1993/435/514), 28 July 1998), Турецька Республіка має сплатити позивачу компенсацію у розмірі 20 000 кіпрських фунтів (станом на 01.01.1998 р. Європейський Союз при підготовці до запровадження єдиної валюти ЄС - євро, виходив із співвідношення 0,585274 кіпрських фунтів за 1 євро, і таке відношення було актуальним на момент розгляду спору в Європейському суді з прав людини).

При цьому суд вважає, що позивачу була заподіяна моральна шкода через необхідність вимушеної зміни місця проживання та необхідності знову налагоджувати побут він був позбавлений звичного ритму життя та можливості повернутись до м. Харкова, а тому вважає можливим стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1000000 грн. 00 коп.

Зазначений розмір моральної шкоди в такому розмірі, відповідає характеру і тривалості моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її житті, наслідки, що настали, та їх невідворотність, на думку суду, стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1000000 грн. 00 коп. є достатнім та справедливим розміром компенсації за заподіяну позивачу шкоду.

Позивач визначив моральну шкоду в прохальній частині позовної заяви, розрахунок якої викладений в іноземній валюті.

Однак суд виходить з того, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (стаття 524 ЦК України).

Тлумачення частини другої статті 524 ЦК України свідчить, що учасники цивільного обороту можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті в договорі.

Підстав для допустимості визначення відшкодування (компенсації) шкоди в іноземній валюті, чинний ЦК не містить.

Тому суд дійшов до висновку про відсутність підстав для допустимості визначення відшкодування (компенсації) шкоди в іноземній валюті.

Аналізуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивачем не заявлялась вимога про відшкодування їй судових витрат.

Крім того позивача ОСОБА_2 звільнено від сплати судового збору на підставі п. 22 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду позову до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, а також порушення права власності на нерухоме майно. Тому судовий збір за задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача російської федерації в користь держави Україна.

Висновки суду:

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позов необхідно задовільнити частково та стягнути з відповідача держави російської федерації на користь позивача ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1000000 грн. У задоволенні позову в частині визначення розміру моральної шкоди, який викладено в іноземній валютінеобхідно відмовити.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати підлягають стягненню з відповідача держави російська федерація, зокрема: 10000 грн. 00 коп. судового збору в дохід держави.

На підставі ст. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 48, 49 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 11, 15, 16, 23, 1166, 1192 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 19, 76, 81, 82, 89, 141, 223, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 280-282, 289 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до держави російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації, третя особа: Міністерство закордонних справ України, про відшкодування моральної шкоди задовільнити частково.

Стягнути з держави російської федерації на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 моральну шкоду у розмірі 1000000 грн. 00 коп. (один мільйон гривень).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з держави російської федерації в користь держави Україна (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача (ГУДКСУ) Казначейство України (ЕАП), Номер рахунку UA0026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106, Найменування коду класифікації доходів бюджету Судовий збір (стягувачем є Державна судова адміністрація України)) 10000 грн. 00 коп. (десять тисяч гривень) судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: держава російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації, місцезнаходження: вул. Житня, 14/1, м. Москва, російська федерація, 119991.

Третя особа: Міністерство закордонних справи України, , місцезнаходження: Михайлівська площа, 1, м. Київ, 01018.

Повний текст рішення складено 07.10.2024.

Суддя Міськевич О.Я.