Провадження № 22-ц/801/1969/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 рокуСправа № 127/17138/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 через мобільний додаток Monobank звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, пройшовши реєстрацію та надавши пакет документів, підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг відповідно до якої погодився, що вказана Анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач своїм підписом підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови.

Свої зобов`язання за договором банк виконав в повному обсязі, в той час як відповідач їх порушив та своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 26.03.2024 складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 14 118,20 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2024 року в задоволенні позову АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду АТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано механізму отримання банківських послуг проекту monobank, а також процедуру ознайомлення споживача з Умовами, Правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту. Вказувало, що між сторонами у визначеній формі були погоджені усі істотні умови договору. Укладення між банком і ОСОБА_1 договору в електронній формі відповідає Закону України «Про електронну комерцію». Відповідачем не надано до суду контррозрахунок суми заборгованості, який би суд міг належним чином оцінити, чи іншого доказу про неправильність наданого банком розрахунку, відтак відсутні підстави для того, щоб піддати сумніву нараховану банком суму боргу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 10.06.2020 відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг шляхом застосування цифрового власноручного підпису. У заяві просив відкрити йому поточний рахунок № НОМЕР_1 , на який встановити кредитний ліміт на суму вказану у додатку, відповідно до умов договору. Встановлено пільговий період за користування кредитним лімітом в термін 62 дні. У разі виходу з пільгового періоду на кредит нараховується відсоткова ставка 3,2 % на місяць (а.с. 8).

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 26 березня 2024 року загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 14 118,20 грн (а.с.6-7).

Відмовляючи у задоволені позову АТ «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції посилався на те, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання відповідачем кредиту та користування ним, інших доказів на підтвердження існування заборгованості позивачем не надано.

Колегія суддів не погоджується з таким висновкам суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно з цією статтею ЦК України, ураховуючи підпункт 2.2 пункту 2 Розділу І Умов обслуговування рахунків фізичної особи, договір, що укладений між банком та ОСОБА_2 , є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі, але не виключно, договорів банківського рахунку та про споживчий кредит.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Як встановлено з Анкети-заяви від 10 червня 2020 року для ОСОБА_1 згенерована ключова пара з особистим ключем, яка використовувалася для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку (електронний сервіс банку для надання банківських послуг клієнту), з метою засвідчення його дій згідно з договором про надання банківських послуг.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Розрахунок заборгованості за договором від 10 червня 2020 року № б/н, укладеним між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 наданий суду позивачем, є належним та допустимим доказом, стосовно надання банком кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, нарахування банком відсотків, а також часткове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором.

Зокрема, вказаним розрахунком підтверджується те, що ОСОБА_1 активував платіжну картку, активно користувався кредитними коштами і здійснював періодичне погашення кредиту.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором є помилковим.

За умовами кредитного договору позичальник має своєчасно повертати кредит та проценти за користуванням кредитними коштами, однак ОСОБА_1 не виконував цих обов`язків, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість по сплаті щомісячного мінімального платежу понад 90 днів, а тому відповідно до підпункту 5.16 пункту 5 розділу ІІ Умов уся заборгованість стала простроченою: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 14 118,20 грн.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином з урахуванням наявних у справі письмових доказів та пояснень позивача, викладених у позовній заяві, у суду першої інстанції не було підстав для висновку про недоведеність факту отримання відповідачем кредитних коштів (використання кредитного ліміту).

Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

Проте, ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), не подав, як і жодних доказів на спростування факту укладення договору, використання кредитних коштів чи розміру заборгованості.

Таким чином враховуючи, що АТ «Універсал Банк» надав докази укладення договору з ОСОБА_1 та наявності заборгованості за кредитним договором з урахуванням особливостей проекту monobank, оскільки такі докази не спростовані відповідачем, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то суд першої інстанції не мав підстав для відмови у стягненні з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Висновки суду першої інстанції по суті спору не відповідають встановленим у справі обставинам, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до положень частини тринадцятої статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь АТ «Універсал Банк» судові витрати в розмірі 7 750,00 грн (судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3 208,00 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 4 542, 00 грн).

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.258, 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2024 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, ) заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 118,20 грн (чотирнадцять тисяч сто вісімнадцять гривень 20 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, ) судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 7 750,00 грн (сім тисяч сімсот п`ятдесят гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: С.Г. Копаничук

С.К. Медвецький