ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 685/925/23

Провадження № 22-ц/4820/1716/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Демчук В.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 20 червня 2024 року (суддя Самойлович А.П.).

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

В обґрунтування позову зазначав, що у квітні 2017 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 3250 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 квітня 2017 року становило 87672,00 грн, та 7500 грн за те, що він пообіцяв виготовити технічну документацію та передати у власність земельну ділянку, яка знаходиться на території Теофіпольського району. При передачі коштів ОСОБА_3 запевнив, що протягом кількох місяців ОСОБА_2 будуть виділені земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, однак, до даного часу земельні ділянки не виділені, а гроші не повернуті.

Вказував, що 16 червня 2020 року звертався до Теофіпольського ВП Красилівського ВП ГУ НП у Хмельницькій області із заявою про вчинення злочину, кримінальне провадження № 0000097 було відкрите.

Вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 22 листопада 2022 року ОСОБА_3 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Судовим рішенням встановлено, що він заволодів шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_2 в сумі 3250,00 доларів США та 7500,00 грн.

Враховуючи вище викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 3250,00 доларів США, що на дату подання позову еквівалентно 118847,95 грн та 7500,00 грн.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 20 червня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3250,00 доларів США та 7500,00 грн відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 1073,60 грн судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому, вважає його незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не застосував наслідки спливу строків позовної давності, які є підставою для відмови у позові. Крім того, вважає, що судом першої інстанції незаконно визначено шкоду завдану кримінальним правопорушенням в іноземній валюті, що суперечить Конституції України.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства. 06.11.2024 відповідач ОСОБА_4 надіслав на електронну адресу Хмельницького апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його захворюванням. Проте, доказів поважності причин неявки у судове засідання з підстав захворювання, зокрема медичного висновку про тимчасову непрацездатність, відповідачем не надано. Своїм правом на подання заяви про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції відповідач не скористався. Крім того, відмовляючи у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи апеляційний суд виходив із тих обставин, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

А тому, на підставі статті 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які не з`явились.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 22 листопада 2022 року по справі № 685/398/21, який набрав законної сили 23 грудня 2022 року, ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Вироком встановлено, що ОСОБА_3 у квітні 2017 року, не маючи повноважень щодо розробки, оформлення та видачі документів для отримання безоплатно у приватну власність громадянами земельних ділянок, повідомив жителям смт Теофіполь, в тому числі, ОСОБА_2 , що надасть їм юридичні послуги із оформлення відповідних документів. В подальшому, у квітні 2017 року, більш точних дат досудовим розслідуванням не встановлено, потерпілі, в тому числі ОСОБА_2 , бажаючи скористатись правом на безоплатну передачу собі та своїм родичам земельних ділянок в порядку ст. 121-122 Земельного кодексу України для ведення особистого селянського господарства, з метою оформлення відповідних документів звернулися до ОСОБА_3 , який не маючи можливості та наміру реально виконувати обов`язки із оформлення документів для потерпілих, в тому числі ОСОБА_2 , діючи повторно, керуючись протиправним злочинним умислом, спрямованим на заволодіння грошовими коштами вказаних вище потерпілих, під час розмови при особистих зустрічах з останніми в смт. Теофіполь, про які попередньо домовився, керуючись єдиним корисливим мотивом на заволодіння чужим майном, шляхом обману одержав грошові кошти від ОСОБА_2 в розмірі 3250 доларів США (що за офіційним курсом НБУ станом на 01.04.2017 становило 87672 грн 00 коп по 26,9760 грн за 1 долар США) та 7500 гривень на загальну суму 95172 грн 00 коп. (а.с. 1-6)

Вказані кошти ОСОБА_3 обіцяв використати в якості проплат для оформлення документів про передачу у власність земельних ділянок (викопіювання з кадастрової карти, виготовлення технічної документації та інші) за надання, зокрема, ОСОБА_2 та його родичам у власність земельних ділянок. При цьому ОСОБА_3 не мав наміру та можливості забезпечувати оформлення документів на право власності на земельні ділянки потерпілим, в тому числі ОСОБА_2 та його родичам, а діяв з метою заволодіння чужими коштами шляхом обману з метою привласнення майна потерпілих для власного збагачення. В такий спосіб ОСОБА_3 шляхом обману, в тому числі, ОСОБА_2 шахрайським способом, повторно, заволодів грошовими коштами останніх в розмірі 14000 доларів США та 33000 гривень на загальну суму еквівалентну 410 664 грн 00 коп, що відповідно до п. 3 примітки до ст. 185 КК України становить великий розмір.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що своїми протиправними діями ОСОБА_3 заподіяв матеріальних збитків позивачу на загальну суму 3250,00 доларів США та 7500,00 грн, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення збитків.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновком суду першої інстанції погоджується. Оскільки він відповідає встановленим по справі обставинам та ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені приписами ст. 1166 ЦК України, за якою завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Цьому загальному правилу (генеральному делікту) кореспондують правила ч. 1 ст. 1177 ЦК України про відшкодування шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення та встановлений у КПК України механізм відшкодування шкоди, здійснюваний передусім за рахунок особи, яка вчинила кримінальне правопорушення: добровільно (ч. 1 ст. 127 КПК України); примусово за рішенням суду (ч. 2 ст. 127 КПК України).

Отже, структура та зміст ст. 1177 ЦК України визначають, що за загальним правилом шкоду, завдану потерпілому в результаті вчинення кримінального правопорушення (злочином), має відшкодовувати винна особа, діями якої її завдано, що відповідає ч. 1 цієї статті.

Системний аналіз наведених приписів дає підстави для висновку, що законодавець встановив певну логічну послідовність у визначенні особи, яка має відшкодувати/компенсувати потерпілій особі шкоду, завдану кримінальним правопорушенням.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий, кредитор) вправі вимагати відшкодування заподіяної їй шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному обсязі.

Боржником у зобов`язаннях із заподіяння шкоди є особа, на яку законом покладений обов`язок відшкодувати заподіяну потерпілому шкоду. Боржники поділяються на: а) безпосередніх заподіювачів шкоди, тобто осіб, які власними діями завдали шкоду потерпілому; б) інших осіб (незаподіювачів шкоди), на яких законом покладено обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду. Основною причиною покладання обов`язку на незаподіювача шкоди є необхідність захисту інтересів потерпілої особи, яка має отримати відшкодування заподіяної шкоди в будь-якому випадку, незалежно від того, чи може безпосередній заподіювач сам бути делінквентом і чи є у нього фінансова можливість відшкодувати заподіяну шкоду.

Відповідно до ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Як встановлено у вироку ОСОБА_2 набув статусу потерпілого.

При цьому згідно з ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що обставини, встановлені у вироку Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 22.11.2022 у справі №685/398/21, є обов`язковими у даній справі та не підлягають доказуванню.

З огляду на вказане, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив правильне по суті рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом, оскільки відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

За змістом вказаної норми, початок перебігу позовної давності для потерпілого у кримінальному провадженні за вимогами про відшкодування шкоди співпадає з моментом появи у кримінальному провадженні особи у статусі підозрюваного чи обвинуваченого, тобто коли у потерпілого виникає право на пред`явлення позову до конкретної особи.

Судом першої інстанції встановлено, що повідомлення про підозру ОСОБА_3 від 29.01.2021 у кримінальному провадженні вручено 30.01.2021. А тому, перебіг позовної давності для позивача розпочався із січня 2021 року, тобто з моменту набуття відповідачем статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, і строк позовної давності за вимогами про відшкодування шкоди позивачем не пропущено.

Безпідставним є доводи апеляційної скарги в тій частині, що розмір завданої шкоди не може бути визначено в іноземній валюті, оскільки за вироком суду засуджений ОСОБА_3 заволодів коштами потерпілого ОСОБА_2 в т.ч. у доларах США (3250 доларів США), то, відповідно, ця сума має бути відшкодована потерпілому (позивачу) саме у вказаній іноземній валюті, а не в її гривневому еквіваленті на час вчинення злочину, інакше буде порушено принципи законності та справедливості в кримінальному провадженні, а вартість майна в гривневому еквіваленті на час вчинення злочину впливає лише на кваліфікацію дій засудженого залежно від розміру завданої шкоди.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати на стадії апеляційного перегляду справи відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 20 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай