Справа № 515/1758/23
Провадження № 2/513/152/24
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2024 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Рязанової К.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Филипчук Л.В.,

представника позивачки адвоката Кокарєва А.П.,

представника відповідача адвоката Швець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Сарата Одеської області в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення пені за аліментами, -

у с т а н о в и в:

26 жовтня 2023 року представник позивачки адвокат Кокарєв А.П. звернувся до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення пені за аліментами.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 02 серпня 2008 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_2 . У сторін у справі народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 05 вересня 2011 по цивільній справі №2-682/2011 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 11 березня 2022 року по цивільній справі № 515/29/22 судом вирішено: позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів задовольнити. Змінити розмір стягнення аліментів, визначений рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 листопада 2009 року. Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 січня 2022 року, до досягнення ним повноліття. Виданий 06 червня 2022 року на підставі рішення суду виконавчий лист на теперішній час перебуває на примусовому виконанні в Третьому відділі державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). 28 липня 2022 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №69509314 щодо стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 30 вересня 2023 року розмір заборгованості боржника становить 24 359, 95 грн. Відповідач достеменно обізнаний про наявність відкритого виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_3 , так як боржником була подана позовна заява до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів (рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 04 липня 2023 року по цивільній справі №522/16087/22 позовну заяву ОСОБА_2 залишено без задоволення. Крім того, в рамках виконавчого провадження №69509314, боржником інколи сплачувалися грошові кошти на утримання дитини, що вбачається з вищезгаданого розрахунку заборгованості.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 листопада 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Розпорядженням в.о. голови Татарбунарського районного суду Одеської області від 10 листопада 2023 року зазначена цивільна справа передана на розгляд Саратського районного суду Одеської області. Справа надійшла до Саратського районного суду 20 грудня 2023 року.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 21 грудня 2023 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду по суті.

17 липня 2024 року через систему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 адвоката Чумаченка С.О. надійшла заява про зміну предмета позову, в якій позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , у розмірі 41045,92 грн. за період з 01 березня 2022 року по 16 жовтня 2023 року.

27 серпня 2024 року через систему «Електронний суд» від представника ОСОБА_2 адвоката Швець А.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначивши про те, що ОСОБА_2 не було відомо про рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 11 березня 2022 року, оскільки як згодом було з`ясовано, повістки та повідомлення по даній надсилались за неактуальною адресою: АДРЕСА_1 (що також вказано у постанові про відкриття виконавчого провадження від 28 липня 2022 року), однак відповідач зареєстрований у АДРЕСА_2 , а фактично проживає у АДРЕСА_3 . Також у нього ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_4 , на утримання якого також стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму щомісячно. Разом з тим, станом на квітень 2022 року у відповідача було загострення бронхіальної асми, та останній проходив відповідний курс лікування у Алерго-імунологічному центрі, дещо пізніше відбувся розрив меніска, що ускладнило будь яке пересування. Згодом у нього відбулось загострення інших хвороб. Відтак, з огляду на хворобливий стан неможливо було з`ясувати, що позивачкою було подано до суду про зміну розміру аліментів. Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 11 березня 2022 року було отримано вже після відкриття виконавчого провадження від 28 липня 2022 року. Оскільки значні витрати йшли на лікування відповідача, то не було можливості погасити заборгованість, яка утворилась станом на липень 2022 року одразу. Першу проплату за даним рішенням було здійснено у вересні, наступні платежі були великими сумами з метою погашення заборгованості в найкоротший термін. В подальшому з травня по червень 2023 року відповідач проходив лікування у Вінницькій обласній клінічній психоневрологічній лікарні. Заборгованість по аліментам складала 24359,95 грн., а відтак вимога позивача про стягнення 41045,92 грн. є необґрунтованою та суперечить ч.1 ст. 196 СК України. Таким чином, на даний час заборгованість по аліментах є відсутньою. 296 грн боргу буде сплачено в найкоротший термін. Представник відповідача адвокат Швець А.В. наголосила на тому, що розмір пені 5000,00 грн. є доцільним та достатнім для майнової відповідальності відповідача, оскільки розмір 24359,95 грн. є значним тягарем для відповідача, який станом на день розгляду справи знаходиться у скрутному фінансовому становищі, має на утриманні сина ОСОБА_5 , має борг за борговою розпискою від 10 січня 2023 року та ще й постійно хворіє, тому слід виходити із реальної матеріальної можливості відповідача виконати рішення суду. Тому представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю. Задовольнити позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 5000 грн за прострочення сплати аліментів.

17 вересня 2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивачки адвоката Кокарєва А.П. надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивачки просить відхилити заперечення, наведені ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , у розмірі 39619,23 грн за період з 01 березня 2022 року по 16 жовтня 2023 року. Поновити ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на подання доказів: розрахунку пені по аліментам на утриманні дитини за період з 01 березня 2022 року по 16 жовтня 2023 року (у новій редакції), копії рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 04 липня 2023 року по справі № 522/16087/22.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 12 вересня 2024 року поновлено представнику позивачки ОСОБА_1 строк для подання заяви про зміну предмета вимог. Заяву представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_6 про зміну предмета вимог, подану в межах розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення пені за аліментами, - прийнято до розгляду.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Кокарєв А.П. у судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Також звернув увагу на те, що відповідач був обізнаний про наявність виконавчого провадження та не сплачував аліменти на утримання сина. Військовий стан в країні не виправдовує несплату аліментів на дитину, крім того в період перебування на лікуванні відповідач сплачував аліменти.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Швець А.В. у судовому засіданні заперечила проти позову з підстав викладених у відзиві та зазначила, що про рішення суду про зміну розміру аліментів відповідач дізнався під час відкриття виконавчого провадження. Також на його можливість сплачувати аліменти вплинув його стан здоров`я, та наявність ще однієї дитини, боргових зобов`язань, у зв`язку із чим просила зменшити розмір пені, враховуючи матеріальний стан відповідача.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов до такого висновку.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у подружжя є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 05 вересня 2011 року шлюб між ОСОБА_2 , та ОСОБА_7 було розірвано.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 11 березня 2022 року змінено розмір стягнення аліментів, визначений рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 листопада 2009 року. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 січня 2022 року, до досягнення ним повноліття.

Постановою державного виконавця Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шаповал Т.Ю. відкрито виконавче провадження № 69509314.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 30 вересня 2023 року виданим державним виконавцем Шаповал Т.Ю. сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження становить 24359, 95 грн.

Як убачається з розрахунку пені по аліментам на утримання дитини за період з 01 березня 2022 року по 16 жовтня 2023 року (у новій редакції), пеня по аліментам складає 39619,23 грн.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Розглядаючи відповідальність за несплату аліментів, слід зауважити, що в законодавстві передбачена спеціальна норма, яка встановлює умови та розміри санкцій за порушення зобов`язання із сплати аліментів (ст. 196 СК України).

Тобто, дана норма спрямована на стимулювання боржника - платника аліментів своєчасно сплачувати аліменти та, певною мірою, компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які він поніс у зв`язку із затримкою їх сплати.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19.

При вирішенні питання про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, суд бере до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність сплати аліментів, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення.

При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили.

Нормами чинного законодавства передбачено, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника (постанова Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №334/7702/16).

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 11 березня 2022 року, змінено розмір стягнення аліментів, визначений рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 листопада 2009 року, стягнуто аліменти з ОСОБА_2 , визначено, що аліменти стягуються з 11 січня 2022 року, тобто з дня пред`явлення позову до суду.

Представником позивачки адвокатом Кокарєвим А.П. надано розрахунок пені по аліментам на утримання дитини за період з 01 березня 2022 року по 16 жовтня 2023 року (у новій редакції), в якому пеня по аліментам складає 39619,23 грн.

На спростування даного розрахунку представником відповідача адвокатом Швець А.В. надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 12 лютого 2022 року по 27 серпня 2024 року, виданий старшим державним виконавцем Д. Фомченко, що сукупний розмір заборгованості складає 295, 95 грн.

Заперечуючи проти позову відповідач посилається на відсутність його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів та указує, що про рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 11 березня 2022 року дізнався лише після відкриття виконавчого провадження, однак належних та допустимих доказів зазначеного суду не надано.

Аргументи відповідача про те, що його вини у наявності заборгованості зі сплати аліментів немає, спростовуються матеріалами справи та встановленими фактичними обставинами справи, зокрема розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, який ним не оскаржений. Доказів про вжиття всіх залежних від відповідача дій щодо сплати регулярно та в повному обсязі аліментів останнім не надано.

Щодо розміру пені за прострочення сплати аліментів суд дійшов таких висновків.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц викладено правовий висновок щодо обрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів, який є обов`язковим для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, у якому відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

Отже, при розрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів слід враховувати розрахунок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства; учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 зазначено, що: «при застосуванні формулювання "не більше 100 відсотків заборгованості" в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання "не більше 100 відсотків заборгованості" означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується».

У цій справі, урахуванням уточнень, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені за несплату аліментів за період з 01 березня 2022 року по 16 жовтня 2023 року у розмірі 39619,23 грн.

Ураховуючи викладене та беручи до уваги положення ч. 1 ст. 196 СК України, суд дійшов висновку, що розмір пені за прострочення сплати аліментів не може перевищувати розміру заборгованості, який в даному випадку становить 24359,95 грн.

Частиною 1 статті 196 СК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Цивільний кодекс України визначає дві умови, за яких суд може зменшити розмір неустойки: 1) розмір неустойки значно перевищує розмір збитків; 2) наявність обставин, що мають істотне значення.

При цьому визначення, які саме обставини мають істотне значення Цивільним кодексом України не надається, проте якщо застосовувати системний аналіз статей Цивільного та Господарського кодексів України, то іншими обставинами, які мають істотне значення, можна визначити: 1) ступінь виконання зобов`язання боржником; 2) майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; 3) інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

У матеріалах справи наявна розписка від 10 січня 2023 року про отримання відповідачем у ОСОБА_8 у позику 80 000 грн, яку мав повернути у строк до 10 січня 2023 року.

Також на утриманні відповідача перебуває його син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Крім того, як зазначає відповідач значні кошти витрачались на його лікування, внаслідок чого виникла заборгованість.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість у відповідача зі сплати аліментів утворилася у період з березня 2022 року по вересень 2023 року.

Заявляючи про зменшення розміру неустойки відповідач не надав суду доказів свого дійсного матеріального стану, а саме, що останній не давав йому можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Утримання відповідачем дитини від іншого шлюбу не звільняє його від відповідальності за несплату аліментів та не є підставою для зменшення розміру неустойки. Вказані відповідачем обставини не скасовують його обов`язок утримувати дитину, не звільняють від обов`язку своєчасного виконання рішення та не є підставою для зменшення розміру неустойки.

Також доказів того, що на лікування витрачались значні суми коштів, що позбавляло відповідача сплачувати аліменти вчасно суду не надано. Наявність боргових зобов`язань у відповідача не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за прострочення сплати аліментів та зменшення її розміру.

У постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 316/639/18 зазначено, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Сплата аліментів після пред`явлення позову не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за прострочення сплати аліментів та зменшення її розміру.

Статтею 48 Конституції України встановлено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Суд звертає увагу, що аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. При цьому, виходячи з положень чинного законодавства, доступ дитини до даних благ не залежить від перебування батьків у шлюбі.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

За таких обставин підстави для зменшення розміру нарахованої пені відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, про часткове задоволення позову у цій частині.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру з фізичної особи справляється судовий збір 1%, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначає, що з 01 січня 2023 року розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб становить 2 684, 00 грн.

В порядку статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно до задоволених вимог, що становить 660,16 грн (1073,60 грн. х 61.49% : 100% = 660,16 грн.)

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 20, 180, 196 Сімейного кодексу України, ст. 625 ЦК України, Законом України "Про виконавче провадження", п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 133, 137, 141, 142, 247, 259, 263, 264-265, 273, 353 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення пені за аліментами, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 24359 (двадцять чотири тисячі триста п`ятдесят дев`ять) гривень 95 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 660 (шістсот шістдесят) гривень 16 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Представник позивачки адвокат Кокарєв Андрій Павлович, свідоцтво на зайняття адвокатською діяльністю №001355 від 27 квітня 2018 року, видане Радою адвокатів Миколаївської області, АДРЕСА_5 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 .

Представник відповідача Швець Анастасія Володимирівна, свідоцтво на зайняття адвокатською діяльністю №00021 видане 25 серпня 2021 року Радою адвокатів Вінницької області.

Повний текст рішення складено 09 жовтня 2024 року.

Суддя К. Ю. Рязанова