Провадження № 2/638/5250/24
РІШЕННЯ

Іменем України

11 листопада 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Агапова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Суслової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

встановив:

Позивач звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.10.2003 року зареєструвала шлюб з відповідачем у відділ РАГС Борівського районного управління юстиції Харківської області. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначає, що з грудня 2023 року сторони проживають окремо та припинили шлюбні відносини, між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. Подружжя спільне господарство та бюджет не ведуть, на примирення не згодні.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на користь неї аліменти на утримання сина, у твердій грошовій сумі, у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, із застосуванням індексації відповідно до закону, починаючи з моменту подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Обґрунтовує свою позицію тим, що ОСОБА_3 фактично знаходиться на її матеріальному забезпеченні, оскільки відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на його утримання, не бере участь у вихованні дитини. Крім того, ОСОБА_3 часто хворіє, страждає легкою розумовою відсталістю з порушеними формами поведінки та соціальною дезадаптацією. Специфічними розладами розвитку мови та вимови. Функціональним розладом біліарного тракту. Стеатогепатозом. Диспластичною кардіопатією. Фарингітом та гіпертрофією мигдалин. ОСОБА_3 потребує як дитина (дитина-інвалід) домашнього догляду.

Також вважає, що відповідач може сплачувати вказаний розмір аліментів, оскільки є працездатним та офіційно працевлаштованим.

Ухвалою суду від 08 жовтня 2024 року відкрито провадження по справі у спрощеному порядку з повідомленням(викликом) сторін.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Проти заочного розгляду не заперечувала.

Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, відзиву та заперечень на позовну заяву не надавав, причини неявки не вказав.

Відповідно до ч. 8 ст.178ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 3 ст.131ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до положень п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.10.2003 року сторони зареєстрували шлюб у відділ РАГС Борівського районного управління юстиції Харківської області, про що складено відповідний актовий запис №57, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу подружжя мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 04.

Згідно з випискою з історії хвороби № 898, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на стаціонарному лікуванні та має повний діагноз захворювання: Легка розумова відсталість з порушеними формами поведінки та соціальною дезадаптацією. Специфічні розлади розвитку мови та вимови. Функціональний розлад біліарного тракту. Стеатогепатоз. Диспластична кардіопатія.

Відповідно до виписки з історії хвороби № 153, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на стаціонарному лікуванні та має повний діагноз захворювання: Легка розумова відсталість, гіперкінетичний розлад поведінки.

Згідно з випискою з історії хвороби № 2/03, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на стаціонарному лікуванні та має повний діагноз захворювання: легка розумова відсталість, фарингіт, гіпертрофія мигдалин.

Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста від 11.09.2019, ОСОБА_3 встановлено діагноз легка розумова відсталість.

Згідно з довідкою № 444 від 22.12.2017, ОСОБА_3 має статус дитини-інваліда з 14.09.2017 та потребує домашнього догляду з 22.12.2017.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 , позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 20 лютого 2024 року була звільнена з посади робітника фермерського господарства, у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору.

Згіжно з довідкою № 139810 від 10.07.2024, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на обліку як безробітна в Ізюмській філії Харківського обласного центру зайнятості з 16 квітня 2024 року.

Згідно ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України).

Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що фактичні шлюбно-сімейні відносини подружжя припинені, сторони припинили ведення спільного господарства, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, сторони не бажають примиритися і строк для примирення їм не потрібен.

Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сторони сумісного господарства не ведуть, на примирення не згодні, шлюбно-сімейні відносини припинені, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам.

З урахуванням викладених обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу - підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 та абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість, вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері чи батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десяти кратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно зі ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня становить 3196 гривень.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідач, як батько, зобов`язаний також нести витрати по утриманню дітей. Таке утримання повинно забезпечувати хоча б мінімальні потреби дітей, необхідні для повноцінного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Суду не подано доказів, що відповідач має вади здоров`я, які б не дозволяли йому працювати та утримувати дитину, інших дітей чи осіб, що перебувають на його утриманні.

Однак, суд вважає, що визначений позивачем розмір аліментів є завищеним, оскільки не підтверджений належними та допустимим доказами.

Так, позивач вказує, що відповідач ОСОБА_2 офіційно працевлаштований та має щомісячну заробітну плату у розмірі 15000,00 грн., однак доказів на підтвердження своєї позиції не надає. Позивачем не доведено, що відповідач, як платник аліментів, має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному нею розмірі 5000 гривень, виходячи із розміру його доходів.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

При цьому, згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини аліментів у розмірі 5000 гривень може призвести до надмірного фінансового навантаження на відповідача.

Таким чином, беручи до уваги надані позивачем докази, а також те, що відповідачем не надано відзиву та заперечень на позовну заяву, виходячи з встановленого законодавством розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, потреб дитини даного віку, з метою дотримання вимог закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд вважає за можливе встановити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , у розмірі 3000 гривень щомісячно.

Належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, відповідачем не надано.

Щодо вимог про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі з проведенням щорічної індексації, суд зауважує наступне.

Відповідно до ч. 2ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Заяви про індексацію аліментів за інший період позивачем не подавалась та в матеріалах справи відсутні.

Індексація розміру аліментів встановлених судом у твердій грошовій сумі здійснюється за законом щорічно виконавцем і відповідно не вимагається ухвалювати рішення для індексації розміру аліментів, оскільки обов`язок проводити щорічну індексацію розміру аліментів покладено нормами законодавства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Згідно частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивачем було сплачено судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру (розірвання шлюбу) у сумі 1211,20 грн.

Водночас, позивач звільнена від сплати судового збору з позовну вимогу по сплаті аліментів, відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

У зв`язку із викладеним, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору за вимогу немайнового характеру у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 10 - 13, 76 - 81 ,263 - 265, 268, 273, 280 - 283, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити частково.

Розірвати шлюб, зареєстрований 11.10.2003 року у відділ РАГС Борівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 57, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, у розмірі 3000,00 грн., щомісячно, починаючи з 24.07.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.О. Агапов