КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 753/2460/24
провадження № 22-ц/824/9914/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2024 року в складі судді Кулика С. В.,

встановив:

28.01.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до фізичної особи- підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2024 року вказану позовну заяву відповідно до п. 3 ст. 185 ЦПК України повернуто позивачу.

22.03.2024 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2024 року та направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті. Судові витрати покласти на відповідача.

Вважає ухвалу суду першої інстанції такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що залишаючи без руху позовну заяву суд першої інстанції вказав, що подані документи не засвідчені належним чином та не містять дати їх засвідчення, а також вказав, що позовна заява оформлена з порушенням п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

На виконання вимог ухвали суду першої інстанції, позивачем було подані належним чином засвічені копії, а також вказано, що у неї відсутня інформація щодо індивідуального податкового номеру відповідача, наявності у неї електронного кабінету.

Однак, оскаржуваною ухвалою позовну заяву було повернуто у зв`язку з тим, що у позовній заяві не вказано адреси електронної пошти сторін та номеру і серії паспорта для фізичних осіб-громадян України відповідача, які у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України вказуються, якщо такі відомі позивачу.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалась.

Відповідно до положень частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Постановляючи ухвалу від 01 березня 2024 року про визнання неподаною та повернення позовної заяви позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не зазначені адреси електронної пошти сторін, номер і серію паспорта для фізичних осіб-громадян України відповідача.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Отже, зі змісту п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України вбачається, що номер і серію паспорта для фізичних осіб-громадян України вказуються в позовній заяві, якщо такі відомості позивачу відомі. Адреса електронної пошти зазначається також у випадку, якщо вона відома позивачу.

На виконання вимог ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху, позивачем було подано позовну заяву з зазначенням про відсутність інформації про наявність у відповідача індивідуального податкового номеру або адреси електронної пошти.

У порушення норм процесуального права суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що не зазначення в позовній заяві адреси електронної пошти та номеру і серії паспорта для фізичних осіб-громадян України відповідача, відомості про які позивачу відомі не були, могло слугувати підставою для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки питання відшкодування судових витрат за наслідками розгляду даної апеляційної скарги може бути вирішено судом за наслідками розгляду справи по суті, правові підстави для відшкодування понесених позивачем судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. 353, 367, 379, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2024 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості направити до Дарницького районного суду м. Києва для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук