ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 639/1283/19
Номер провадження 22-ц/818/1686/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2024 року в складі судді Шишкіна О.В. у справі № 639/1283/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Позов мотивовано тим, що з 15 серпня 2009 року сторони перебивали у шлюбі, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполь від 08 липня 2013 року. Від цього шлюбу мають неповнолітню дочку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу проживає з відповідачем. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 серпня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Оскільки, він має ще одну малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постановою Апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2018 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року змінено, а саме розмір стягнутих аліментів зменшено до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 серпня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. На даний час від другого шлюбу позивач має сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який також проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Таким чином, наразі має трьох дітей, двоє з яких проживають разом з позивачем. Зазначив, що не має стабільного місця праці, його заробіток істотно варіюється та дозволяє змінити спосіб виконання рішення із частини від заробітку (доходу) батька на тверду грошову суму з подальшою індексацією відповідно до закону. Беручи до уваги теперішній дохід, який важко визначити позивач вважає за необхідне звернутись до суду з позовними вимогами про перерахунок доходів після оподаткування та інших обов`язкових платежів, зміну розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь відповідачки, визначивши їх розмір у твердій грошовій сумі 3000 грн. На цей час саме таку суму він сплачує відповідачці кожного місяця за її фактичним місцем мешкання.

Посилаючись на вказані обставини, враховуючи уточнення позовних вимог від 08 грудня 2022 року (т.2, а.с. 27-30), ОСОБА_2 просив встановити розмір аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/8 частки особистого заробітку/доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.

02 листопада 2019 року та 11 січня 2023 року ОСОБА_1 подала відзиви на позовну заяву в яких просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відзиви мотивовані тим, що позивач не є особою похилого віку та є працездатним чоловіком. Поява у шлюбі позивача двох дітей свідчить про міцний, продуктивний стан здоров`я ОСОБА_2 та достатній оптимізм щодо матеріальних можливостей, з огляду на усвідомлення позивачем обов`язку утримувати старшу дитину, що передував появі наступних батьківських обов`язків. З наданих позивачем доказів вбачається, що дитина народилася на території США. Тобто, позивач разом із вагітною дружиною, як мінімум, в період пологів, мали матеріальну можливість перебувати у США та сплачувати там відповідні медичні послуги. Таким чином, зазначений в позові «мінливий дохід» позивача, який має «варіативний характер», вважається таким, що «варіює» в достатньо великих розмірах, оскільки такі подорожі та медичні послуги коштують досить дорого, тим більше, для людини, на утриманні якої вже перебуває двоє малолітніх дітей.

Позивачем приховано будь-яку інформацію про дійсне місце проживання, розмір та джерело походження доходів, наявність майна, статків та придбань; не надано та не обґрунтовано доказами інформації щодо виконання ним обов`язку по сплаті аліментів на утримання дочки, ОСОБА_3 , визначеної рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2018 року; відсутнє будь-яке документальне обґрунтування неспіврозмірності доходів ОСОБА_2 та витрат на утримання наступної, після ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , дружини та дітей; наведені зухвало недостовірні факти відсутності в ОСОБА_2 постійного доходу на утримання ним дочки, ОСОБА_3 . Крім того, доводи ОСОБА_2 щодо того, що максимальний розмір аліментів обмежений 10 прожитковими мінімумами не ґрунтуються на вимогах закону, що було раніше підтверджено Апеляційним судом Харківської області.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2024 року позов задоволено.

Зменшено розмір аліментів що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/6 на 1/8 частини особистого заробітку/доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768, 40 грн.

Рішення мотивовано тим, що враховуючи майновий стан позивача, відсутність доказів отримання стабільного та достатнього доходу, відсутність доказів зі сторони відповідача про можливість позивача сплачувати аліменти у розмірі 1/6 доходів, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 . Зазначив, що аліменти в такому розмірі зможуть забезпечити гармонійний розвиток дитини та відповідатимуть її якнайвищим інтересам, при цьому враховуватимуть майновий та сімейний стан батька дитини, що враховуючи хронологію подій, не було і не могло бути враховано при визначенні розміру аліментів.

10 березня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зайцева Ольга Олександрівна, подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвали нове яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції розглянуто справу у спрощеному позовному провадженні, однак враховуючи предмет та правові підстави позову у цій справі, вона є справою, що виникають із сімейних правовідносин, а отже, відповідно до пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України не може розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, матеріали справи містять особистий лист ОСОБА_2 , отриманий судом 05 жовтня 2021 року, де позивач надає інформацію щодо працевлаштування та отримання доходу за кордоном, в іноземній компанії, за контрактом, що доводить наявність у позивача стабільного доходу невизначеного розміру. Зазначає, що зміна сімейного стану платника аліментів, зокрема народження дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Також, в порядку позовного провадження, виходячи зі змісту статті 182 СК України, не встановлено граничний максимальний розмір аліментів.

09 травня 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Романченко Володимир Володимирович, подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права. Крім того, під час розгляду справи сторона відповідача не заперечувала про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Зазначає, що з народженням дитини безумовно пов`язана необхідність перерозподілу особистого бюджету платника аліментів, оскільки з`являються нові потреби та відповідно статті розходу для забезпечення таких потреб дитини, у зв`язку з чим зміна сімейного стану відповідно до статті 192 СК України й є самостійною підставою для зміни раніше встановленого розміру аліментів. При цьому, в якості підстави позову позивач не наводив обставину погіршення свого матеріального стану. За вказаних обставин можливо допускати, що стороною відповідача помилково було сприйнято обставини справи, які первісно лягли в основу позовних вимог.

В судове засідання апеляційного суду сторони учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 13 червня 2024 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , в електронному вигляді отримана 24 травня 2024 року (том 2, а.с. 209);

ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , в електронному вигляді отримана 24 травня 2024 року (том 2, а.с. 211);

ОСОБА_1 судова повістка в електронному вигляді отримана 24 травня 2024 року (том 2, а.с. 210);

ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , судова повістка в електронному вигляді отримана 24 травня 2024 року (том 2, а.с. 208).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаними вимогам не відповідає виходячи з наступного.

Статтею 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

За змістом указаних процесуальних норм у порядку спрощеного позовного провадження судом розглядаються малозначні справи чи справи незначної складності та визначеної пріоритетності, за виключенням справ, які повинні бути розглянуті судом у порядку загального позовного провадження.

До справ, які підлягають обов`язковому розгляду за правилами загального позовного провадження віднесені, зокрема, справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Отже, справи у спорах про зменшення розміру аліментів мають розглядатися судом за правилами загального позовного провадження.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані правові норми та розглянув справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Порушення судом норм процесуального права є безумовною підставою для скасування судового рішення (пункт 7 частини 3 статті 376 ЦПК України).

Щодо суті спору, то слід зазначити таке.

Матеріали справи свідчать, що 15 серпня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 08 липня 2013 року у справі № 263/5991/2013 (т. 1, а.с. 19).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управлення юстиції (т. 1, а.с. 106).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 у справі № 639/6026/16 з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку/доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 серпня 2016 року до досягнення дитиною повноліття (т. 1, а.с. 11-13).

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року змінено. Розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зменшено з 1/4 частини до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 серпня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині рішення суду залишено без змін. При зменшенні розміру аліментів судом апеляційної інстанції враховано, що ОСОБА_2 має ще одну малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від другого шлюбу, яка проживає в сім`ї відповідача та знаходиться на його утриманні (т. 1, а.с. 6-10, 105).

Після винесення постанови Апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2018 року у позивача народилася дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1, а.с. 101-104).

Згідно з частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Відносно платника аліментів враховується також зміна складу осіб, які зобов`язані за законом надавати утримування. Погіршення або поліпшення стану здоров`я платника або одержувача аліментів враховується судом як підстава для зміни розміру аліментів. Так, якщо суд встановить, що платник аліментів став інвалідом I, II чи III групи, він повинен цю обставину врахувати як підставу для зменшення їх розміру.

За змістом статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Згідно з частини 1 стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного із батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Так, стаття 180 СК України покладає обов`язок на батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За вимогами статті 182 СК України, - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 183 Сімейного Кодексу України, - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.

В у пункті 17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначалось, статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1 та 2 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апеляційний суд зазначає, що постановою Апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2018 року у справі № 639/6026/16-ц визначено розмір аліментів, що відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей від іншого шлюбу, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_1 дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме її інтересам.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що позивач має трудові відносини за кордоном, та не посилається на погіршення матеріального становища, про що зазначено у відзиві на апеляційну скаргу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20).

Окрім цього судова колегія враховує приписи частини 1 статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція), згідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення про задоволення позову в повному обсязі, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового судового рішення.

У відповідності до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що за подачу апеляційної скарги на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2024 року ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1152,60 грн (т. 2, а.с. 138).

Оскільки апеляційну скаргу задоволено, сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн має бути стягнуто на її користь з ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 18 червня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина