Справа № 369/619/24 Провадження № 2/358/644/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м. Богуслав Богуславський районний суд Київської області у складі головуючого судді Лебединець Г.С., секретар судового засідання Ведмеденко І.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

23.07.2024 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить суд стягнути із ОСОБА_2 на свою користь додаткові витрати на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 59 701,89 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дочку ОСОБА_3 , 2008 року народження. Після розірвання шлюбу дочка проживає із нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, із дочкою спілкується вимушено, від усіх додаткових витрат ухиляється та відмовився надавати матеріальну допомогу на додаткові витрати пов`язані з лікуванням, медичними обстеженнями, необхідним одягом та взуттям для дочки. Відповідач сплачує аліменти в сумі 1500 на місяць, що не покриває необхідних витрат на дочку. Усі додаткові витрати на потреби дитини, а саме лікування, розвиток, оздоровлення та відпочинок позивач змушена нести самостійно. Протягом 2020-2023р.р нею витрачено коштів на вказані потреби дочки в сумі 119 403,78 грн. З цих підстав просить стягнути понесені нею додаткові витрати на дитину в сумі 59 701,89 грн., що є половиною витраченою неї суми.

09.09.2024 ухвалою суду по справі відкрито спрощене позовне провадження та ухвалено проводити розгляд справи без повідомлення сторін.

03.10.2024 до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву в якому він просить у задоволенні позову відмовити повністю. Свої заперечення обґрунтовує тим, що він сплачує позивачу аліменти на дочку. Крім того, у межах своїх можливостей, приймає участь у додаткових витратах. Так, він здійснював оплату навчання дочки у комп`ютерній академії, оплачував логопедичні заняття. Зазначив, що вказані витрати не є вичерпними, однак усі чеки він не зберігає. Щодо наданих позивачем чеків зазначив наступне. Витрати на стоматологічні послуги за 2020 рік не підтверджені належними доказами за відсутності оригіналу первинного документу; витрати на одяг та взуття є базовими витратами на утримання дитини, які покриваються за рахунок сплати аліментів; витрати на канцелярські товари є базовими витратами на утримання дитини, які покриваються за рахунок сплати аліментів та позивачем не підтверджено їх оплату; витрати на ліки не підтверджені позивачем оскільки відсутні докази про їх призначення саме для дочки; витрати на стоматологічні послуги позивачем не підтверджена їх особлива обставина; витрати на придбання ноутбука вартістю 44 863,00 грн позивач із ним не узгоджувала та в позовні заяві не наведено пояснень чи викликане таке придбання особливими обставинами та якими саме. Зазначає, що на його думку можна було обрати ноутбук меншою вартістю та сплачувати частинами. Крім того зазначає, що позивачем не надані докази про здійснення оплати саме з картки позивача.

Суд, повно і всебічно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, та відзив на позов, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Частина 1 статті 2 ЦПК України визначає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.129 Конституції України одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Одним із завдань СК України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

При цьому обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька.

За змістом ч.1,2 ст. 181 СК України способи виконання батьками свого обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд, відповідно до ст. 182 СК повинен враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело надходження коштів;інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1, 2 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

В порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Аналіз наведених норм чинного законодавства вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв?язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню.

Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов?язковою.

Судом встановлено, що сторони у справі мають спільну дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У позовній заяві позивач зазначає, що вона понесла додаткові витрати на дитину, зокрема на: стоматологічні послуги ортодонтичний апарат та його корекцію, на підтвердження чого було надано копії товарних чеків разом із актами виконаних робіт; придбання одягу та взуття, медикаментів; канцелярських товарів, білизни, на підтвердження чого надані копії чеків; придбання ноутбука Acer, на підтвердження чого наданий розрахунок його вартості.

Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на дитину, суд враховує положення ч.1, 2 ст.141 СК України, відповідно до яких мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Така ж позиція висловлена у рішенні Верховного Суду України, яка висловлена 24.02. 2016 у справі № 6-1296цс15.

Додаткові витрати на дитину мають нести батьки.

Позивачем було надано до суду на підтвердження понесення додаткових витрат на лікування дитини копії наступних документів: рахунків від 28.02.2020 року, 13.03.2020, 11.06.2020, 23.07.2020, 17.09.2020, 05.11.2020, 24.12.2020, 11.02.2021, 18.05.2021, 20.05.2021 (стоматологічні послуги); акт виконаних робіт від 02.10.2023 щодо відновлення анатомічної форми зуба; чеків від 11.12.2022 року, 12.03.2023, 08.04.2023, 20.04.2023, 10.09.2023, 23.09.2023, 22.11.2023 (придбання одягу, взуття, білизни); рахунку-замовлення від 31.08.2023 (придбання канцелярських приладів із зазначенням покупця ОСОБА_4 ); чеку № 215422 від 20.02.2023, 08.10.2023, 02.11.2023, 15.11.2023 (придбання ліків); інформація про покупку ноутбука ACER Nitro 5 AN517-54-50ML; фіскальних чеків щодо оплати медичного обстеження 01.11.2023, 13.11.2023.

Разом із тим, суд не погоджується із твердженням позивача про те, що дані витрати є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, оскільки позивачем не наведено наявності особливих обставин для їх понесення, а тому дані витрати охоплюються аліментними зобов`язаннями.

Крім того, позивачем не доведено ту обставину, що саме нею було понесені витрати і саме на лікування неповнолітньої дочки, а також необхідність їх понесення.

Суд встановив, що копії рахунків на оплату стоматологічних послуг не підтверджують, що такі послуги пов`язані з лікуванням дочки і таке лікування було необхідним з погляду вад розвитку.

Копії чеків на придбання ліків не містять підтвердження, що вказані ліки були придбані позивачем для лікування дочки оскільки суду не надані інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини та відповідають визначеному дочці діагнозу.

Щодо витрат позивача на придбання одягу, взуття, білизни, суд зазначає, що вказані витрати охоплюються аліментними зобов`язаннями та не пов`язані із розвитком особових здібностей дитини.

Щодо рахунку-замовлення від 31.08.2023, суд зазначає, що рахунок не міститься відомостей про здійснення оплати замовлення та покупцем зазначена ОСОБА_4 , тому вказаний доказ не підтверджує факт понесення позивачем будь-яких витрат на оплату канцелярського приладдя.

Щодо доказів придбання ноутбука ноутбука ACER Nitro 5 AN517-54-50ML суд зазначає, що матеріали справи не містять докази необхідності придбання саме ноутбука із відповідною конфігурацією та ціною та таке придбання пов`язано із розвитком здібностей дочки або станом її здоров`я.

Що стосується стягнення з відповідача вартості медичного обстеження, суд зазначає, що не надані докази того, що такі витрати викликані особливими обставинами, а тому можуть покриватися за рахунок аліментів, які сплачує відповідач позивачу.

Суд звертає увагу, що статтею 185 СК України не передбачено обов`язку батька брати участь у додаткових витратах для нормального загального розвитку дитини.

Інших доказів, які б підтверджували понесені позивачем додаткові витрати на дитину, матеріали справи не містять.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивач не довела та не надала належні і допустимі докази щодо додаткових витрат на дитину, їх необхідності та обґрунтованості, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, як необгрунтованого.

Відповідно до ст. 141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивач при зверненні до суду судовий збір не сплачувала, оскільки звільнена від його сплати на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, витрати на підставі ст. 141 ЦПК України, компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцятиднів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: суддя Г. С. Лебединець