ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3838/24Головуючий у 1-й інстанції Кунець Н.Р.
Провадження № 22-ц/817/483/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_1 ,

представника апелянта адвоката Сампари Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу №607/3838/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2024 року, ухвалене суддею Кунець Н.Р., повний текст якого складено 28 лютого 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Сампара Н.М., звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить встановити обмежувальний припис стосовно ОСОБА_5 шляхом встановлення наступних заходів тимчасового обмеження його прав:

- перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_4 та його сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 ;

- наближення на 50 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_4 ;

- наближення на 50 м до автомобіля Пежо Експерт, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 ;

- особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_4 , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_5 , переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватися з ним;

- ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_4 або контактування з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що ОСОБА_5 є батьком його онуків, при цьому його дочка ОСОБА_6 протягом січня-червня 2015 року проживала з ним, однак на даний час дочка разом з онуками постійно проживає з ним та його дружиною ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник вказує, що ОСОБА_5 вже протягом тривалого часу вчиняє насильство психологічного та фізичного характеру щодо нього та його сім`ї, яке виражається у словесних погрозах, приниженнях, переслідуванні, залякуванні, що викликає у його сім`ї страх за свою безпеку, тривожність, емоційну невпевненість, чим завдається шкода їхньому психічному здоров`ю, при цьому його агресія щоразу посилюється.

Так, 07.12.2018, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння під час конфлікту ОСОБА_5 наніс його дочці та дружині легкі тілесні ушкодження, про що було внесено інформацію в ЄРДР за №0003589 від 07.12.2018 та №0000675 від 22.12.2018, а також пошкодив вхідні двері їхньої квартири та розбив заднє бокове вікно належного йому автомобіля Пежо Експерт, д.н.з. НОМЕР_1 . Крім того, 08.06.2020, перебуваючи на сходовій клітці в приміщенні під`їзду біля дверей його квартири, ОСОБА_5 у нетверезому стані наніс йому тілесні ушкодження, про що 09.06.2020 було внесено відомості до ЄРДР за №0001396, а також знову побив заднє вікно його автомобіля Пежо Експерт, д.н.з. НОМЕР_1 .

08.06.2020 стосовно ОСОБА_5 було винесено терміновий заборонний припис серія АА № 135172 у зв`язку із тим, що останній по АДРЕСА_2 , на шкільному дворі у присутності малолітньої ОСОБА_8 . у ході словесного конфлікту наніс його дочці ОСОБА_6 тілесні пошкодження під ліве око кулаком та надалі переслідував її по дорозі до двору і квартири.

Також, у грудні 2021 року та травні 2023 року ОСОБА_5 неодноразово обдряпував стіну на сходовій клітці біля квартири нецензурними словами, чим принижував їхню людську гідність перед іншими співмешканцями будинку, а 13.11.2023 ввечері пофарбував вхідні двері їхньої квартири у червоний колір нітрофарбою, що спричинило інтоксикацію випарами легкого ступеня його онуків.

Зауважує, що ОСОБА_5 неодноразово обіцяв змінитися, проте весною 2023 року його поведінка щодо дочки стала нестерпною: постійні стеження, підозри у зраді, підслуховування під дверима їхньої квартири, дзвінки вночі, гупання у двері в нетверезому стані, обзивання нецензурними словами, що створює у його сім`ї тривожне відчуття небезпеки.

Окрім цього, в січні 2024 року ОСОБА_5 почав погрожувати йому фізичною розправою та тим, що закине в квартиру, де він проживає, димову шашку та буде дивитися, як він та його сім`я тікають з квартири.

З огляду на вищевикладене заявник вважає, що він та його сім`я, як жертви насильства, потребують захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки він зазнає постійного психологічного тиску з боку ОСОБА_5 , а тому просив суд заяву задовольнити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить вказане вище рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити його вимоги щодо видачі обмежувального припису.

Вважає, що суд першої інстанції неповно та необ`єктивно з`ясував обставини справи та докази у ній, а тому воно підлягає скасуванню.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_5 неодноразово обіцяв змінитися, однак під час другої вагітності ОСОБА_6 і народження ОСОБА_8 взагалі не проявляв жодного інтересу.

Сім`я заявника потерпає від насильства, яке вчиняє відносно них ОСОБА_5 , що виражається у психологічному тиску, приниженні, цькуванні, висловлюванні нецензурною лайкою, постійних погрозах, залякуванні та у фізичному насильстві.

ОСОБА_5 систематично протягом тривалого часу вчиняє насильство щодо ОСОБА_6 , її дітей та батьків, ОСОБА_4 , ОСОБА_7 . Переслідує заявника, його дочку, онуків, чинить моральний тиск, погрожує побиттям. Діти його бояться, адже він систематично перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Кривдник постійно телефонує та пише повідомлення заявнику, дітям та погрожує їм. Після кожного виклику поліції він і надалі погрожує розправою та впевнений у своїй безкарності.

Вказує, що його агресія щоразу посилюється. Зважаючи на це, потерпіла особа переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства ОСОБА_5 щодо ОСОБА_4 та його сім`ї, а також настання тяжких наслідків для здоров`я є дуже високою, і тому виникла необхідність у зверненні до суду із заявою про видачу обмежувального припису, оскільки попередні заходи, вжиті поліцією до кривдника, виявились неефективними та не захистили потерпілого від насильства.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Сампара Н.М. просила задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній.

Інші сторони у справі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

У відповідності до вимог ст.ст.130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності сторони.

Судова колегія, заслухавши доповідь головуючого судді, сторін по справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

За приписами ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст.367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п.п.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено наступні обставини.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.06.2019 у справі № 607/3399/19, яке набрало законної сили 11.07.2019, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1424.50 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 2000 грн на відшкодування моральної шкоди, а також сплачений судовий збір в розмірі 2689 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Як вбачається із змісту вказаного рішення, при розгляді цивільної справи №607/3399/19 судом з матеріалів справи встановлено, що 07.12.2018 близько 00:40 год. гр. ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , виражався у сторону ОСОБА_4 нецензурними словами, погрожував фізичною розправою. В ході конфлікту пошкодив вхідні двері квартири, в якій проживає ОСОБА_4 , а вийшовши на вулицю, розбив скло автомобіля «Пежо Експерт», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 . Працівниками патрульної поліції, які прибули на місце події, було доставлено ОСОБА_5 для проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, проте останній від цього відмовився. Таким чином гр. ОСОБА_5 своїми діями вчинив дрібне хуліганство. Даний факт підтверджує і мешканка кв. АДРЕСА_3 - гр. ОСОБА_9 , яка була свідком його дій. В зв`язку із цим на гр. ОСОБА_5 було складено протокол за ст.173 КУпАП. Таким чином, станом на 15 грудня 2018 року підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку розслідування немає.

Таким чином, ОСОБА_5 своїми неправомірними діями завдав позивачу матеріальну шкоду, яка полягає у заміні пошкодженого вічка вхідних дверей квартири позивача за адресою: АДРЕСА_1 , та заміні розбитого відповідачем правого бокового скла належного ОСОБА_4 автомобіля «Пежо Експерт».

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 16.06.2023 у справі №607/18874/20 апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката Вітіва В.А. задоволено частково. Клопотання захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_11 про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України задоволено. Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.10.2022 щодо ОСОБА_5 , засудженого за ч.1 ст.125 КК України скасовано. Звільнено ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.2 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Як слідує із вказаної ухвали, згідно вироку суду, 08.06.2020 о 21 годині у обвинуваченого ОСОБА_5 , який перебуваючи на сходовій клітці в приміщенні під`їзду, біля дверей квартири АДРЕСА_4 , на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли під час конфлікту із ОСОБА_4 , виник умисел, спрямований на спричинення останньому тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій умисел, 08.06.2020 о 21 годині обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на сходовій клітці в приміщенні під`їзду, біля дверей квартири АДРЕСА_4 , в ході вищевказаного конфлікту, з метою спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар кулаком правої руки в ділянку щелепи ОСОБА_4 з лівої сторони. Після цього ОСОБА_5 штовхнув потерпілого в спину, в результаті чого останній впав на підлогу колінами. У результаті дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_4 завдано фізичного болю та спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців передньої та задньої лівої вушної раковини, крововилив облямівки і садно слизової оболонки нижньої губи зліва, які згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995) відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Згідно з термінового заборонного припису серії АА №135172 від 08.06.2020, винесеного стосовно кривдника ОСОБА_5 , останньому заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_6 , а також заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_6 строком на 10 діб з 23 год. 30 хв. 08.06.2020 до 23 год. 30 хв. 18.06.2020, у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства стосовно постраждалої особи ОСОБА_6 .

Відповідно до листа Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області №В-79 від 28.11.2023, за період з 01.01.2016 по 17.11.2023 в інформаційно-комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» Тернопільського РУ поліції зареєстровані наступні звернення ОСОБА_6 :

- №41027 від 07.12.2018 надійшло повідомлення лікаря ТМКЛ №1 про те, що до них звернулась ОСОБА_6 з діагнозом: забій перенісся, нижньої третини правого плеча, травми отримала 07.12.2018 під час конфлікту з співмешканцем ОСОБА_11 - зареєстровано в ЄРДР № 0003589 від 07.12.2018 ст.125 ч.1;

- №19018 від 09.06.2020 надійшло повідомлення лікаря, що звернулась ОСОБА_6 з діагнозом: забійна підшкірна гематома лівої половини обличчя. Травму отримала 08.06.2020 близько 20:50 від гр. ОСОБА_5 матеріали списано довідкою до справи за вих. № 19081 від 09.06.2020;

- №18995 від 08.06.2020 надійшло повідомлення від ОСОБА_6 про те, що 08.06.2020 ОСОБА_5 , перебуваючи по АДРЕСА_5 , в ході словесного конфлікту наніс ОСОБА_6 тілесні ушкодження на гр. ОСОБА_5 складено протокол ГП № 139115 за ст.173 КУпАП та протокол ГАА № 407294 за ч.1 ст.178 КУпАП;

- №34487 від 13.11.2023 надійшло повідомлення від ОСОБА_6 про те, що колишній співмешканець ОСОБА_5 пофарбував двері її квартири у червоний колір, чути неприємний запах ацетону по даному факту проводиться перевірка. За детальнішою інформацією можна звернутися в сектор протидії домашнього насильства Тернопільського РУП;

- №34488 від 13.11.2023 надійшло повідомлення від ОСОБА_6 про те, що на її думку колишній співмешканець ОСОБА_5 ухиляється від служби в ЗСУ матеріали списано за спрощеною схемою;

- №34507 від 14.11.2023 надійшло повідомлення від лікаря ЕМД про те, що за адресою АДРЕСА_1 надавалась медична допомогу малолітнім дітям ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діагноз: інтоксикація випарами фарби легкого ступеня, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діагноз: інтоксикація випарами фарби легкого ступеня по даному факту проводиться перевірка. За детальнішою інформацією можна звернутися в сектор ювенальної превенції Тернопільського РУП.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених вимог.

Колегія суддів з даним висновком суду погоджується.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Отже, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, провадження № 61-4830св19; від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, провадження № 61-12915св19; від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, провадження № 61-271св19; від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, провадження № 61-23053св19; від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, провадження № 61-16103св20, від 09 лютого 2022 року у справі № 607/10853/21, провадження № 61-20491св21, від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 провадження № 61-13257св22.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Колегія суддів відзначає, що судом першої інстанції застосовані аналогічні норми матеріального права, як про це дійшов висновку Верховний Суд у своїх постановах, наведених вище, з чим повністю погоджується і колегія суддів.

Судом першої інстанції вірно з`ясовано предмет звернення заявника до суду та його підстави.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що долучені до матеріалів заяви рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.06.2019 у справі № 607/3399/19, ухвала Тернопільського апеляційного суду від 16.06.2023 у справі №607/18874/20, терміновий заборонний припис серії АА №135172 від 08.06.2020 та лист Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області № В-79 від 28.11.2023 не є належним підтвердження вчинення ОСОБА_5 відносно заявника ОСОБА_4 домашнього насильства психологічного та фізичного характеру та продовження настання ризиків вчинення такого насильства у майбутньому, оскільки не містять жодних відомостей, які б вказували на вчинення ОСОБА_5 будь-якого домашнього насильства стосовно ОСОБА_4 .

При цьому суд також вірно зазначив, що заявником не додано до матеріалів справи жодних доказів, які б підтверджували факт його спільного проживання однією сім`єю із ОСОБА_5 ні на даний час, ні у минулому.

Також у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували те, що донька заявника ОСОБА_6 спільно проживала чи проживає однією сім`єю із ОСОБА_5 .

Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду, докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

Як докази до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі справа № 216/4309/21, провадження № 61-1199св22.

Колегія суддів наголошує, що матеріали справи не містять належних доказів тих ризиків, про які наголошував Верховний Суд у своїх постановах, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з`ясував обставини справи, перевірив доводи сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382-383 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 травня 2024 року.

Головуючий

Судді