Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №440/518/17

Провадження № 2/943/3/2024

29 жовтня 2024 року м.Буськ, Львівська область

Буський районний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді Шендрікової Г.О.,

за участю секретаря судового засідання Ладиги С.В.

за участю представника позивача адвоката Кожан-Юрдиги О.Я.

за участю представника відповідача адвоката Гороха В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Буську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 від імені якої діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , Буської міської ради, третіх осіб Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, приватного нотаріуса Буського нотаріального округу Львівської області Дячик А.В. про зобов`язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом відновлення до попереднього стану, який існував до порушення її прав, північної межі земельних ділянок буд. АДРЕСА_2 , а саме до розмірів, конфігурації та місце розташування, що склалися історично по наявній (фактичній) огорожі, визнання недійсними та скасування рішення Буської міської ради Буського р-ну Львівської області «Про затвердження технічної документації та уточнення площ земельних ділянок» та Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯК № 247119, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 , зареєстрований 13 жовтня 2011 р. за№ 0916 та рішення Буської міської ради Буського р-ну Львівської області «Про надання згоди гр. ОСОБА_3 на розподіл земельної ділянки» та рішення державного реєстратора реєстраційної служби Буського районного управління юстиції Львівської області про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 від 01 березня 2014 року на земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3 , визнання недійсним договору дарування земельної ділянки призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Буського нотаріального округу Львівської області Дячик А.В. 29.09.2014 року за реєстровим № 596, скасування рішення приватного нотаріуса Буського нотаріального округу Львівської області Дячик А.В. про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки за ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :

З первісним позовом до суду звернулась ОСОБА_1 , яка є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та присадибної земельної ділянки пл..0,10 га, на якій цей будинок розташований на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за № 1609 (спадкова справа № 107/16) виданого приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Л/о Дячик А.В., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 77269907, від 28.12.2016 року. Зазначене нерухоме майно позивачка по справі успадкувала після смерті матері ОСОБА_6 .

Вищезазначена земельна ділянка площею 0,10 га, яка розташована на АДРЕСА_1 була передана ОСОБА_6 згідно Ухвали Буської міської ради народних депутатів Буського р-ну Львівської області ХV сесії ХХІ скликання від 27.12.1993 року «Про передачу земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у приватну власність». Зазначене підтверджується Архівним витягом № 148 від 07.03.2017 року наданим Архівним відділом Буської районної державної адміністрації.

Згідно із Ухвалою Буської міської ради народних депутатів Буського р-ну Львівської області ХV сесії ХХІ скликання від 27.12.1993 року, Буська міська Рада народних депутатів на підставі Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» ухвалила передати безоплатно у приватну власність ОСОБА_6 земельну ділянку пл..0,10 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 . Також цією ж Ухвалою було зобов`язано комісію по передачі у власність земельної ділянки до 27.01.1994 року виготовити технічну документацію для складання державних актів на право володіння земельною ділянкою.

На виконання Ухвали Буської міської ради народних депутатів Буського р-ну Львівської області ХV сесії ХХІ скликання від 27.12.1993 року, комісія по передачі у власність земельної ділянки виготовила технічну документацію для складання державних актів на право володіння земельною ділянкою, і видала ОСОБА_6 державний акт на право приватної власності на земельну ділянку пл.. 0,10 га., цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому ОСОБА_6 вказаний державний акт було втрачено. Так само як і технічну документацію для складання державних актів на право володіння земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, відповідно до пункту 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

В силу положень Земельного та Цивільного кодексів України нерухоме майно і земельна ділянка на якій воно розміщене нерозривно пов`язані між собою і не можуть існувати один від одного.

Право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, загальною площею 0,10 га, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 визнано рішенням Буського районного суду в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, протягом тривалого часу ОСОБА_6 , мама позивачки, а з часу прийняття спадщини і сама позивачка ОСОБА_1 володіли і користувалися присадибною земельною буд. АДРЕСА_4 га у такій її конфігурації і межах, які були визначені ще за життя діда позивачки - ОСОБА_7 (помер у 1982 році), який власне збудував житловий будинок АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями і спорудами і погодив із тодішніми власниками житлових будинків АДРЕСА_5 порядок користування суміжними земельними ділянками шляхом встановлення відповідних огорож по обидва боки буд. АДРЕСА_1 . Зокрема, зі сторони буд. АДРЕСА_3 була встановлена огорожа яка складалася із частково металевої сітки, а частково шиферу. Зі сторони буд. АДРЕСА_6 - огорожа - металева сітка. Такий порядок користування суміжними земельними ділянками склався у 60-70рр. 20 ст. Сама ж існуюча огорожа, яка визначила домовлений між власниками вказаних суміжних будинковолодінь № 9 і № 11 порядок фактичного користування земельними ділянками, встановлена у 80-х роках минулого століття: власником буд. АДРЕСА_3 ОСОБА_8 - встановлено металеву сітку, а ОСОБА_7 - огорожу із шиферу. До лютого 2017 року жодних конфліктів щодо користування присадибними земельними ділянками між власниками будинковолодіння АДРЕСА_2 не виникало.

Проте у лютому 2017 року до позивачки ОСОБА_1 звернулася відповідач - власник буд. АДРЕСА_3 - гр. ОСОБА_3 із претензіями з приводу фактичної зміни в натурі існуючої протягом 50 років межі між суміжними земельними ділянками, мотивуючи це тим, що нею було виготовлено технічну документацію та приватизовано присадибну земельну ділянку (внесено дані в Державний земельний кадастр) у такій конфігурації та розмірах, відповідно до яких, частина майна, що належить гр. ОСОБА_1 на праві власності розташована згідно зазначеної технічної документації на ділянці, що належить ОСОБА_9 .

Діючи в інтересах довірительки, адвокат Кожан-Юрдига О.Я. звернулася до Начальника відділу Держгеокадастру у Буському р-ні Львівської обл. із адвокатським запитом № 1-02/17 від 24.02.2017р. в якому просила надати всю наявну інформацію щодо присадибної ділянки буд. АДРЕСА_3 , а також завірені копії Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на цю земельну ділянку по даний час. На даний запит я отримала відповідь № 31-1307-03 694/2-17 від 07.03.2017 року із додатками на 31 аркуші, з якої вбачалося, що ОСОБА_3 отримала відповідні рішення Буської міської ради на підставі яких приватизувала присадибну земельну ділянку, отримала Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯК № 247119 зареєстрований 13 жовтня 2011 р. за № 0916, а згодом замовила технічну документацію із землеустрою щодо поділу цієї земельної ділянки, яку виготовив Буський районний відділ Львівської регіональної філії ДП «Центр Державного Земельного кадастру» і на її підставі було внесено дані до Державного земельного кадастру 27.11.2013 року. Також на підставі цієї технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки загальною пл.. 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3 реєстраційна служба Буського районного управління юстиції Львівської області зареєструвала право власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 від 01 березня 2014 року на земельну ділянку площею 0,0409 га кадастровий № :13:015:0094 для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3 , а приватним нотаріусом Дячик А.В. 25.09.2014 року було зареєстровано право на земельну ділянку площею 0,0591 га кадастровий № :13:015:0093 для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3 за ОСОБА_4 .

Також адвокат звернулась із адвокатським запитом № 2/02-17 від 24.02.2017 року в архівний відділ Буської районної державної адміністрації в якому просила надати Рішення Виконавчого комітету Буської міської ради про передачу земельної ділянки у приватну власність» по житловому будинку АДРЕСА_3 . До отриманої відповіді на цей адвокатський запит було долучено архівний витяг № 149 від 07.03.2017 року з Ухвали Буської міської ради народних депутатів Буського р-ну Львівської області ХVІ сесії ХХІ скликання від 25.03.1994 року «Про передачу земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у приватну власність», з якого вбачається, що Буська міська Рада народних депутатів на підставі Декрету Кабінету Міністрів України ухвалила передати безоплатно у приватну власність ОСОБА_8 земельну ділянку пл..0,10 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_3 . Також цією ж Ухвалою було зобов`язано комісію по передачі у власність земельної ділянки до 25.04.1994 року виготовити технічну документацію для складання державних актів на право володіння земельною ділянкою.

Ця земельна ділянка згідно із вищенаведеною Ухвалою Буської міської ради народних депутатів Буського р-ну Львівської області ХVІ сесії ХХІ скликання від 25.03.1994 року передана у приватну власність ОСОБА_8 на підставі Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок».

Отже, присадибна земельна ділянка пл..0,10 га за адресою: АДРЕСА_3 була передана і належала на праві власності гр. ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На час передачі зазначеної земельної ділянки у власність ОСОБА_8 була чинною ст. 17 ЗК, яка набрала чинності з 1991 року. Згідно з положеннями якої, передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадилася сільськими, селищними, міськими радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір.

Відповідна Рада народних депутатів розглядала заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляла землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджувався з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подавався до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Після смерті ОСОБА_8 власником житлового будинку АДРЕСА_3 згідно із Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14 квітня 2000 року стала ОСОБА_10 до якої перейшло й право власності на присадибну земельну ділянку в порядку спадкування цього будинку, оскільки відповідно до ст. 30 Земельного Кодексу України ( в редакції на час відкриття спадщини) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Після смерті ОСОБА_10 власником житлового будинку АДРЕСА_3 згідно із Свідоцтвом про право на спадщину від 27.03.2008 року р.№ 1265 стала її сестра ОСОБА_3 . Однак, спадкові права на присадибну земельну ділянку вона не оформила, а звернулася до орану місцевого самоврядування про надання дозволу на виготовлення технічної документації для передачі у власність земельної ділянки, яка вже до цього ще у 1994 році була передана у приватну власність.

Рішенням Буської міської ради Буського р-ну Львівської обл. 1 сесії 6 скликання від 19.11.2010 року «Про надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів для передачі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у власність» та рішенням Буської міської ради Буського р-ну Львівської обл. 5 сесії 6 скликання від 01.06.2011 року «Про затвердження технічної документації та уточнення площ земельних ділянок», ОСОБА_3 було передано у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :13:015:0065, що розташована за адресою АДРЕСА_3 на підставі ст.119 Земельного кодексу України - за набувальною давністю. Як вбачається із ст.119 ЗК із змінами, внесеними згідно із Законом № 3123-VI від 3.03.2011, «громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

ОСОБА_3 стала особою яка добросовісно, відкрито і безперервно користується присадибною земельною ділянкою лише у 2008 році. Відтак, станом на 01.06.2011 року, тобто станом на дату прийняття Рішення Буської міської ради Буського р-ну Львівської обл.. 5 сесії 6 скликання «Про затвердження технічної документації та уточнення площ земельних ділянок» ОСОБА_3 не користувалася зазначеною присадибною ділянкою як і земельною ділянкою пл.. 0,3144га для ведення особистого селянського господарства 15 років, а лише 3 роки!!!!, тобто були відсутні будь-які правові підстави щодо прийняття вищевказаних рішень на підставі ст.119 Земельного кодексу України, яка регламентує підстави набуття права на земельну ділянку за давністю користування. Крім цього, Земельний Кодекс України набрав чинності з 01 січня 2002 року, а тому набуття права власності за набувальною давністю ( ст..119 ЗК України ) може мати місце лише після 01 січня 2017 року. Вказане підтверджується й Листом Верховного суду України від 29.10.2008 року № 19-3767/0/8-08, згідно з п. 3 якого «норма ст. 119 ЗК України щодо набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю може застосовуватися з 1 січня 2017 відповідно до п. 1 розділу IX "Прикінцеві положення" ЗК України».

Крім того, орган місцевого самоврядування не може двічі передавати одну й ту ж саму земельну ділянку у приватну власність. На дату винесення рішення Буської міської ради Буського р-ну Львівської обл. 1 сесії 6 скликання від 19.11.2010 року «Про надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів для передачі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у власність» та дату винесення рішення Буської міської ради Буського р-ну Львівської обл. 5 сесії 6 скликання від 01.06.2011 року «Про затвердження технічної документації та уточнення площ земельних ділянок», яким ОСОБА_3 передано у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельна ділянка площею 0,10 га, кадастровий номер :13:015:0065, що розташована за адресою АДРЕСА_3 була чинною, не зміненою і не скасованою Ухвала Буської міської ради народних депутатів Буського р-ну Львівської області ХVІ сесії ХХІ скликання від 25.03.1994 року «Про передачу земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у приватну власність», якою Буська міська Рада народних депутатів на підставі Декрету Кабінету Міністрів України передала безоплатно у приватну власність ОСОБА_8 земельну ділянку пл..0,10 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно ч.2 ст. 120 ЗК України у редакції чинній станом на дату видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину, тобто станом на 27.03.2008 року - якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Однак, на підставі вищевказаних незаконних рішень Буської міської ради Буського р-ну Львівської обл.. ОСОБА_3 подає заяву до Буської міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 . Буська міська рада не маючи жодних повноважень щодо розпорядження приватними земельними ділянками, діючи абсолютно поза правовими межами, повторно передає земельну ділянку пл..0,10 га. на АДРЕСА_3 , яка належала на праві власності ОСОБА_8 - заявнику ОСОБА_3 .

В подальшому відповідачка ОСОБА_3 діючи відповідно до вищенаведених незаконних рішень Буської міської ради укладає із відповідачем -2 ФОП ОСОБА_5 Договір № 29 від 18.05.2011р., на підставі якого була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 загальною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3 ( надалі технічна документація із землеустрою). Як вбачається з пояснювальної записки до технічної документації підставою для її виготовлення є рішення Буської міської ради Буського р-ну Львівської обл. 1 сесії 6 скликання від 19.11.2010 року «Про надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів для передачі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у власність». Однак, як зазначалося мною вище, це рішення є незаконним. Крім цього при виготовленні цієї технічної документації із землеустрою ФОП ОСОБА_5 були допущені порушення вимог діючого законодавства.

В свою чергу Буська міська рада, діючи, поза межами своїх повноважень та в порушення порядку, визначеного чинним законодавством, надала дозвіл ОСОБА_3 на відведення цієї земельної ділянки у власність, а потім, розглянувши виготовлений ФОП ОСОБА_5 та погоджений проект землеустрою, затвердила його та передала у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, оскільки право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, що належало ОСОБА_6 , а в порядку спадкування належить позивачці ОСОБА_1 не припинялось у встановленому законом порядку, рішення Буської міської ради Буського р-ну Львівської обл. 1 сесії 6 скликання від 19.11.2010 року «Про надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів для передачі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у власність» та рішення Буської міської ради Буського р-ну Львівської обл. 5 сесії 6 скликання від 01.06.2011 року «Про затвердження технічної документації та уточнення площ земельних ділянок», якими ОСОБА_3 передана у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельна ділянка площею 0,10 га приймались з порушенням вимог ст. 119 ЗК України, та з порушенням права власності матері позивачки ОСОБА_6 , а відтак і самої позивачки ОСОБА_1 .

Так, при прийнятті рішення Буської міської ради Буського р-ну Львівської обл. 5 сесії 6 скликання від 01.06.2011 року «Про затвердження технічної документації та уточнення площ земельних ділянок» та видачі ОСОБА_3 державного акта на право приватної власності на землю серії ЯК № 247119 від 13 жовтня 2011 р. за р.№ 0916 не були дотримані вимоги ДБН, що суперечить вимогам чинного законодавства України. Так, 17 квітня 1987 року виконавчий комітет Буської міської ради народних депутатів Буського р-ну Львівської обл.. прийняв рішення № 154 «Про дозвіл на будівництво літньої кухні гр. ОСОБА_6 в АДРЕСА_1 та дозвіл на підключення газу до літньої кухні», яким, як вбачається із цього рішення «враховуючи погодження районної архітектури про можливість даного будівництва» - п.1 «Дозволено гр. ОСОБА_6 збудувати літню кухню на місці визначеному районною архітектурою». Наприкінці 1988 року літня кухня була збудована і згідно Акту № 4405-19-09-1988 літня кухня була газифікована. Таким чином, на момент розробки ФОП ОСОБА_5 документації із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 літня кухня-гараж, яка позначена в Технічному паспорті на будинок АДРЕСА_1 під літ. «Д» була збудована і використовувалася за своїм цільовим призначенням протягом 23 років. Відповідно до пункту 3.25* ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень "Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м". Відповідним чином мають формуватися і межі земельних ділянок. Отже проведення межі земельної ділянки по стіні будівлі (в даній ситуації по стіні літньої кухні-гаражу під літ. «Д») є порушенням будівельних норм. А стаття 39 Земельного кодексу України передбачає, що "Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм".

Більш того, мамою позивачки ОСОБА_6 було погоджено межу земельних ділянок між земельними ділянками АДРЕСА_2 по існуючій огорожі і саме так це зазначено в Акті встановлення та узгодження меж земельної ділянки від 31.03.2011 року в графі «Опис обстеження і погодження меж»: Б-В - землі гр. ОСОБА_6 «Згідно проведеного обстеження меж нижче вказано опис положення їх на місцевості: Від А до Б і від Б до В - межа проходить по існуючій загорожі».

При цьому звертають увагу суду на наступне: орган місцевого самоврядування, в даному випадку це Буська міська рада, не встановлює межі земельної ділянки. Ці межі визначаються в землевпорядній документації, а орган місцевого самоврядування (міська рада) може тільки затвердити таку документацію або відмовити в її затвердженні. Що стосується узгодження меж, то пункт "б" частини 2 статті 198 ЗКУ передбачає "погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами". Отже, Закон вимагає саме погодження меж з сусідніми землеволодільцями (процедури), а не їхньої згоди (результату погодження) на певні межі. Таким чином ОСОБА_6 , мамою позивачки і відповідачкою ОСОБА_3 було погоджено межу від т.Б до т.В (землі гр. ОСОБА_6 ) по існуючій огорожі. При цьому конфігурація і розташування цієї огорожі протягом більш ніж 40 років було незмінним - тобто, на відстані 1,16 см. від існуючої огорожі до літньої кухні -гаражу під літ. «Д». Відтак, через технічну помилку допущену ФОП ОСОБА_5 присадибна земельна ділянка буд. АДРЕСА_1 зменшилася, а конфігурація та розміри земельної ділянки ОСОБА_3 , а згодом і конфігурація та розміри земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 внаслідок переоформлених документів ОСОБА_3 зміщені в сторону земельної ділянки ОСОБА_6 , а тепер ОСОБА_1 .

Як вбачається із плану топографічного знімання території в м. Буськ Львівської області, (Плану встановлення меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 в натурі ) виконаного ФОП ОСОБА_11 , земельна ділянка відповідача - ОСОБА_3 , по межах фактичного землекористування не збігається із земельною ділянкою згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ЯК № 247119, від 13 жовтня 2011 р. за р. № 0916 і частково накладається на земельну ділянку, якою фактично володіла і користувалася ОСОБА_6 , мама позивачки, і яка тепер перебуває у власності ОСОБА_1 Безпідставно змінено її розміри і конфігурацію зі сторони буд. АДРЕСА_1 замість дуги, показано пряму. Більш того, через допущену помилку ОСОБА_1 фактично позбавлена права власності - вільно володіти, користуватись літньою кухнею-гаражем під літ. «Д».

За таких обставин рішення Буської міської ради Буського р-ну Львівської обл. 1 сесії 6 скликання від 19.11.2010 року «Про надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів для передачі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у власність» та рішення Буської міської ради Буського р-ну Львівської обл. 5 сесії 6 скликання від 01.06.2011 року «Про затвердження технічної документації та уточнення площ земельних ділянок», яким ОСОБА_3 передана за набувальною давністю у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельна ділянка площею 0,10 га, кадастровий номер :13:015:0065, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , підлягають визнанню незаконними та скасуванню.

Подальші дії ОСОБА_3 щодо поділу присадибної земельної ділянки на 2 ділянки, розроблення з цією метою технічної документації із землеустрою, надання дозволу органом місцевого самоврядування на такий поділ і подальше погодження Буською міською радою такого поділу, проведення державної реєстрації прав на дві земельні ділянки також є незаконними в силу вищевикладеного, тому такі підлягають скасуванню.

Отже, решта позовних вимог є похідними від основних, оскільки норми ст.ст. 125, 126 ЗК України встановлюють нерозривний зв`язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов`язковою державною реєстрацією такого права та одержанням її власником відповідного документа про право власності.

ОСОБА_3 подала до суду заперечення. В якому зазначила, що заявлений позов не визнає просить відмовити в задоволенні позову. Зазначила, що документація із землеустрою на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 не розроблялась та не затверджувалась, її межі в натурі не встановлювались відповідними ліцензованими землевпорядними організаціями, державна реєстрація права власності цієї земельної ділянки не проводилась. Порядок розроблення документації із землеустрою та відповідальність за порушення законодавства у сфері землеустрою врегульований Законом України «Про землеустрій». Зокрема норми цього закону не передбачають такі способи захисту цивільних прав як визнання недійсною та скасування документації із землеустрою.

Представник позивача адвокат Кожан-Юрдига О.Я. подала заяву про зменшення позовних вимог. В заяві виклала обгрунтування та уточнені позовні вимоги, а саме: зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом відновлення до попереднього стану, який існував до порушення її прав, північної межі земельних ділянок буд. АДРЕСА_2 , а саме до розмірів, конфігурації та місце розташування, що склалися історично по наявній (фактичній) огорожі. Визнати недійсними та скасувати: рішення Буської міської ради Буського р-ну Львівської обл. 5 сесії 6 скликання від 01.06.2011 року «Про затвердження технічної документації та уточнення площ земельних ділянок» та Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯК № 247119, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер :13:015:0065, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 , зареєстрований 13 жовтня 2011 р. за № 0916. Визнати недійсними та скасувати рішення Буської міської ради Буського р-ну Львівської обл. 23 сесії 6 скликання від 24.04.2013 року «Про надання згоди гр. ОСОБА_3 на розподіл земельної ділянки» та рішення державного реєстратора реєстраційної служби Буського районного управління юстиції Львівської області про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 від 01 березня 2014 року на земельні ділянки пл. 0,0591 га кадастровий номер :13:015:0093 й площею 0,0409 га кадастровий № :13:015:0094 для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3 . Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки пл. 0,0591 га кадастровий номер :13:015:0093 призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Буського нотаріального округу Львівської області Дячик А.В. 29.09.2014 року за реєстровим № 596 та скасувати проведену приватним нотаріусом Дячик А.В. державну реєстрацію права власності на цю земельну ділянку за ОСОБА_4 .

У Відзиві відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 виклали позицію зазначену в запереченні на заявлений позов. Звернули увагу суду, що позивач ОСОБА_1 не довела жодними належними та допустимими доказами ті обставини, що вона є власником земельної ділянки площею, 0,10 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 , що порушують її право власності на земельну ділянку та що ними вчиняються перешкоди в користуванні її земельною ділянкою. На момент подання позову і в даний час спірна межа, що відображена в кадастровому плані земельної ділянки по лінії Б-В, проходить між земельною ділянкою, якою користується позивач ОСОБА_1 та земельною ділянкою ОСОБА_4 , яка володіє нею на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченим приватним нотаріусом Буського нотаріального округу Львівської області Дячик А.В. від 25.09.2014 року за реєстровим номером 596. Отже сусіднім землевласником позивача по лінії Б-В є ОСОБА_4 , яка є неналежним відповідачем у справі.

У відповіді на відзив представник позивача адвокат Кожан-Юрдига О.Я. зазначила наступне. Рішення Буського районного суду Львівської області від 30.03.2017 року у цивільній справі № 440/403/17 набрало законної сили і відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України є обов`язковим до виконання на всій території України. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, «Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом».

Так, рішенням Буського районного суду від 30.03.2017 року у цивільній справі № 440/403/17 встановлено такі обставини:

- земельна ділянка площею 0,10 га, яка розташована на АДРЕСА_1 була передана ОСОБА_6 згідно Ухвали Буської міської ради народних депутатів Буського р-ну Львівської області ХV сесії ХХІ скликання від 27.12.1993 року «Про передачу земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у приватну власність», що підтверджується Архівним витягом № 148 від 07.03.2017 року наданим Архівним відділом Буської районної державної адміністрації.

- згідно із Ухвалою Буської міської ради народних депутатів Буського р-ну Львівської області ХV сесії ХХІ скликання від 27.12.1993 року, Буська міська Рада народних депутатів на підставі Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» ухвалила передати безоплатно у приватну власність ОСОБА_6 земельну ділянку пл..0,10 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 . Цією ж Ухвалою зобов`язано комісію по передачі у власність земельної ділянки до 27.01.1994 року виготовити технічну документацію для складання державних актів на право володіння земельною ділянкою.

- встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6 за свого життя розпорядилася спадковим майном - 23.11.2015 року склала Заповіт, посвідчений державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори Парфенюком О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1081, за яким все майно, де б воно не було і з чого не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй і на що за законом вона матиме право, заповіла своїй дочці ОСОБА_1 , позивачці по даній справі.

- встановлено, що на підставі ч.1 ст.1225 ЦК України до ОСОБА_1 перейшло право власності на присадибну земельну ділянку із збереженням її цільового призначення4

- встановлено, що ОСОБА_1 прийнято спадкове майно по смерті матері - житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною пл. 78,1 кв.м. з відповідними господарськими будівлями і спорудами, та присадибну земельну ділянку площею 0,10 га, яка розташована на АДРЕСА_1 .

Позивач по справі ОСОБА_1 не може провести державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі вищевказаного судового рішення, оскільки під час розробки технічної документації із землеустрою (на підставі укладеної з ФОП ОСОБА_11 угоди), а саме після отримання нею Плану встановлення меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 виконаного ФОП ОСОБА_11 виявилося, що має місце накладання (зміщення) новосформованої земельної ділянки пл. 0,0591 га кадастровий номер :13:015:0093, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 на фактично існуючу межу (огорожу), господарські будівлі та присадибну земельну ділянку пл..0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 (у конфігурації та розмірах згідно історично складеного порядку користування між суміжними земельними ділянками буд. АДРЕСА_7 ). Відтак, з метою захисту права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами й присадибну земельну ділянку, а також через те, що ОСОБА_1 фактично позбавлена права власності - вільно володіти, користуватись літньою кухнею-гаражем під літ. «Д», позивачка звернулася до суду із відповідним позовом.

Процесуальні дії суду:

Ухвалою від 15 травня 2017 року були витребувані письмові докази з Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» оригінали Інвентаризаційних справ на індивідуальні житлові будинки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 . З Відділу Держгеокадастру у Буському районі Львівської області: технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 на підставі якого виготовлено Державний акт на право власності на землю; технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, загальною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3 , виготовленої Буським районним відділом Львівської регіональної філії ДП «Центр Державного Земельного кадастру» на підставі якої внесено дані до Державного земельного кадастру 27.11.2013 року. Буської міської ради: Рішення Буської міської ради Буського району Львівської області 1 сесії 6 скликання від 19.11.2011 року; Рішення Буської міської ради Буського району Львівської області 5 сесії 6 скликання від 01.06.2012 року; Рішення Буської міської ради Буського району Львівської області 23 сесії 6 скликання від 24.04.2013 року; Рішення Буської міської ради Буського району Львівської області 26 сесії 6 скликання від 13.11.2013 року.

Ухвалою судового засідання від 20 квітня 2018 року відмовлено представнику відповідачу ОСОБА_4 ОСОБА_12 у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Ухвалою судового засідання від 10 травня 2018 року відмовлено представнику відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_12 у задоволенні клопотання про встановлення додаткового строку для подання письмових доказів та приєднання до матеріалів справи. Повернуто представнику відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_12 подані до суду докази.

Ухвалою судового засідання від 11 травня 2018 року клопотання представника позивача про призначення будівельно-технічної експертизи задоволено частково. Призначено у справі за позовом ОСОБА_1 від імені якої діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , Буської міської ради, третьої особи Відділу у Буському районі Головного Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, приватного нотаріуса Буського нотаріального округу Львівської області Дячик А.В. про відновлення порушених майнових прав ОСОБА_1 щодо вільного й безперешкодного володіння, користування житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами та присадибною земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом відновлення стану цієї присадибної земельної ділянки відповідно до фактично існуючої межі між суміжними земельними ділянками буд. АДРЕСА_2 судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

Чи відповідає фактична забудова земельної ділянки № НОМЕР_1 в частині дотримання відстані між житловими будинками АДРЕСА_8 та огорожами земельних ділянок АДРЕСА_9 наявним в матеріалах інвентаризаційних справ цих будинків генеральним планам забудови земельних ділянок? Якщо ні, то хто допустив відхилення.

Чи має місце накладання (зміщення) новосформованої земельної ділянки пл. 0,0591 га кадастровий номер :13:015:0093, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 на фактично існуючу межу (огорожу) та присадибну земельну ділянку пл..0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 (у конфігурації та розмірах згідно історично складеного порядку користування між суміжними земельними ділянками буд. АДРЕСА_7 )?

Чи відповідає вимогам будівельних норм, державних стандартів і норм новосформована земельна ділянка пл. 0,0591 га кадастровий номер :13:015:0093, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 по відношенню до житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 ?

Проведення експертизи доручити експертам Львівському науково-дослідному інституту експертиз, що знаходиться м. Львів, вул. Липинського, 54, попередити експертів про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України.

В розпорядження експерта, разом з ухвалою суду, направлено матеріали цивільної справи № 440/518/17 та технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки ОСОБА_3 , технічна документація із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 , інвентаризаційна справа по будинку у АДРЕСА_1 , інвентаризаційна справа по будинку у АДРЕСА_3 . Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою від 01 лютого 2021 року поновлено провадження у цивільній справі після проведеної експертизи.

Заслухавши вступні промови представників сторін, дослідивши подані докази сторонами у справі, суд приходить до наступного висновку.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та присадибної земельної ділянки пл..0,10 га, на якій цей будинок розташований на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за № 1609 (спадкова справа № 107/16) виданого приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Л/о Дячик А.В., що підтверджується та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 77269907, від 28.12.2016 року. Зазначене нерухоме майно позивачка по справі успадкувала після смерті матері ОСОБА_6 .

Вищезазначена земельна ділянка площею 0,10 га, яка розташована на АДРЕСА_1 була передана ОСОБА_6 згідно Ухвали Буської міської ради народних депутатів Буського р-ну Львівської області ХV сесії ХХІ скликання від 27.12.1993 року «Про передачу земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у приватну власність». Зазначене підтверджується Архівним витягом № 148 від 07.03.2017 року наданим Архівним відділом Буської районної державної адміністрації.

Згідно із Ухвалою Буської міської ради народних депутатів Буського р-ну Львівської області ХV сесії ХХІ скликання від 27.12.1993 року, Буська міська Рада народних депутатів на підставі Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» ухвалила передати безоплатно у приватну власність ОСОБА_6 земельну ділянку пл..0,10 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 . Також цією ж Ухвалою було зобов`язано комісію по передачі у власність земельної ділянки до 27.01.1994 року виготовити технічну документацію для складання державних актів на право володіння земельною ділянкою.

Як вбачається із п. 2 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року, «передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов`язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює.

Відповідно до п. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року «Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю».

Відповідно до положень Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, яка регулює спірні правовідносини (далі - Інструкція), зокрема, відповідно до п.1.3. Інструкції право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державними актами. Державні акти, відповідно до п.3.1 Інструкції, на право приватної власності на землю видаються і реєструються тією сільською, селищною, міською, районною Радою народних депутатів, яка прийняла рішення про передачу земельної ділянки у власність. Другі примірники державних актів, а також книги їх реєстрації зберігаються у вогнетривких шафах у тих органах, що здійснювали їх видачу і реєстрацію.

На виконання Ухвали Буської міської ради народних депутатів Буського р-ну Львівської області ХV сесії ХХІ скликання від 27.12.1993 року, комісія по передачі у власність земельної ділянки виготовила технічну документацію для складання державних актів на право володіння земельною ділянкою, і видала ОСОБА_6 державний акт на право приватної власності на земельну ділянку пл.. 0,10 га., цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому ОСОБА_6 вказаний державний акт було втрачено. Так само як і технічну документацію для складання державних актів на право володіння земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, відповідно до пункту 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

В силу положень Земельного та Цивільного кодексів України нерухоме майно і земельна ділянка на якій воно розміщене нерозривно пов`язані між собою і не можуть існувати один від одного.

Право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, загальною площею 0,10 га, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 визнано рішенням Буського районного суду в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 30 березня 2017 року позов ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , третя особа Відділ Держгеокадастру у Буському районі Львівської області про визнання права власності на спадкове майно - задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,10 га, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення набуло законної сили у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено і це доведено представником позивача адвокатом Кожан-Юрдигою О.Я. суду, що протягом тривалого часу ОСОБА_6 , мама позивачки, а з часу прийняття спадщини і сама позивачка ОСОБА_1 володіли і користувалися присадибною земельною буд. АДРЕСА_4 га у такій її конфігурації і межах, які були визначені ще за життя діда позивачки - ОСОБА_7 (помер у 1982 році), який власне збудував житловий будинок АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями і спорудами і погодив із тодішніми власниками житлових будинків АДРЕСА_5 порядок користування суміжними земельними ділянками шляхом встановлення відповідних огорож по обидва боки буд. АДРЕСА_1 . Зокрема, зі сторони буд. АДРЕСА_3 була встановлена огорожа яка складалася із частково металевої сітки, а частково шиферу. Зі сторони буд. АДРЕСА_6 - огорожа - металева сітка. Такий порядок користування суміжними земельними ділянками склався у 60-70рр. 20 ст. Сама ж існуюча огорожа, яка визначила домовлений між власниками вказаних суміжних будинковолодінь № 9 і № 11 порядок фактичного користування земельними ділянками, встановлена у 80-х роках минулого століття: власником буд. АДРЕСА_3 ОСОБА_8 - встановлено металеву сітку, а ОСОБА_7 - огорожу із шиферу. До лютого 2017 року жодних конфліктів щодо користування присадибними земельними ділянками між власниками будинковолодіння АДРЕСА_2 не виникало.

У лютому 2017 року до позивачки ОСОБА_1 звернулася відповідач - власник буд. АДРЕСА_3 - гр. ОСОБА_3 із претензіями з приводу фактичної зміни в натурі існуючої протягом 50 років межі між суміжними земельними ділянками, мотивуючи це тим, що нею було виготовлено технічну документацію та приватизовано присадибну земельну ділянку (внесено дані в Державний земельний кадастр) у такій конфігурації та розмірах, відповідно до яких, частина майна, що належить гр. ОСОБА_1 на праві власності розташована згідно зазначеної технічної документації на ділянці, що належить ОСОБА_9 , що спірна межа, яка відображена в кадастровому плані земельної ділянки по лінії Б-В, проходить між земельною ділянкою якою користується позивач ОСОБА_1 та земельною ділянкою ОСОБА_4 , яка є власником цієї земельної ділянки пл. 0,0591 га кадастровий номер :13:015:0093 на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Буського нотаріального округу Львівської області Дячик А.В. від 29.09.2014 року за реєстровим № 596.

Позивачці ОСОБА_1 стало відомо, що спірна межа, що відображена в кадастровому плані земельної ділянки по лінії Б-В, проходить між земельною ділянкою якою користується позивач та земельною ділянкою ОСОБА_4 , яка є власником цієї земельної ділянки пл. 0,0591 га кадастровий номер :13:015:0093 на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Буського нотаріального округу Львівської області Дячик А.В. від 29.09.2014 року за реєстровим № 596. Однак, до з`ясування цієї обставини, позивачкою не заявлялися вимоги щодо скасування цього правочину. Однак, для можливості отримати певне матеріальне благо, яке є предметом даного позову - відновлення стану присадибної земельної ділянки буд. АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання внести зміни у межу між суміжними земельними ділянками буд. АДРЕСА_2 у відповідності до фактично існуючого стану по наявній огорожі, тобто до стану, який існував до порушення її прав необхідним є й скасування самого правочину дарування земельної ділянки пл. 0,0591 га кадастровий номер :13:015:0093 посвідченого приватним нотаріусом Буського нотаріального округу Львівської області Дячик А.В. від 29.09.2014 року за реєстровим № 596.

Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Отже, в цьому випадку, ОСОБА_1 є заінтересованою особою, яка не була стороною правочину дарування посвідченого приватним нотаріусом Буського нотаріального округу Львівської області Дячик А.В. від 29.09.2014 року за реєстровим № 596, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння, проте має обґрунтовану юридичну заінтересованість у тому, щоб сторони оскаржуваного правочину перебували у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації ОСОБА_1 її прав.

Така правова позиція позивачки узгоджується із Правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у судовому рішенні у справі за № 6-605 цс16.

Таким чином, недійсність договору дарування земельної ділянки пл. 0,0591 га кадастровий номер :13:015:0093 посвідченого приватним нотаріусом Буського нотаріального округу Львівської області Дячик А.В. від 29.09.2014 року за реєстровим № 596 випливає із того, що вказана земельна ділянка була отримана у власність дарувальником ОСОБА_3 у незаконний спосіб.

Відповідно до ст.19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення правовідносин, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Рішенням Буської міської ради Буського р-ну Львівської обл. 1 сесії 6 скликання від 19.11.2010 року «Про надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів для передачі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у власність» та рішенням Буської міської ради Буського р-ну Львівської обл. 5 сесії 6 скликання від 01.06.2011 року «Про затвердження технічної документації та уточнення площ земельних ділянок», ОСОБА_3 було передано у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :13:015:0065, що розташована за адресою АДРЕСА_3 на підставі ст.119 Земельного кодексу України - за набувальною давністю.

Згідно ст.119 ЗК із змінами, внесеними згідно із Законом № 3123-VI від 3.03.2011, «громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

ОСОБА_3 стала особою яка добросовісно, відкрито і безперервно користується присадибною земельною ділянкою лише у 2008 році. Відтак, станом на 01.06.2011 року, тобто станом на дату прийняття Рішення Буської міської ради Буського р-ну Львівської обл.. 5 сесії 6 скликання «Про затвердження технічної документації та уточнення площ земельних ділянок» ОСОБА_3 не користувалася зазначеною присадибною ділянкою як і земельною ділянкою пл.. 0,3144га для ведення особистого селянського господарства 15 років, а лише 3 роки!!!!, тобто були відсутні будь-які правові підстави щодо прийняття вищевказаних рішень на підставі ст.119 Земельного кодексу України, яка регламентує підстави набуття права на земельну ділянку за давністю користування. Крім цього, Земельний Кодекс України набрав чинності з 01 січня 2002 року, а тому набуття права власності за набувальною давністю ( ст..119 ЗК України ) може мати місце лише після 01 січня 2017 року. Вказане підтверджується й Листом Верховного суду України від 29.10.2008 року № 19-3767/0/8-08, згідно з п. 3 якого «норма ст. 119 ЗК України щодо набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю може застосовуватися з 1 січня 2017 відповідно до п. 1 розділу IX "Прикінцеві положення" ЗК України».

Представник позивача адвокат Кожан-Юрдига О.Я. довела суду, що орган місцевого самоврядування двічі передавав одну й ту ж саму земельну ділянку у приватну власність, що вбачається з аналізу прийнятих рішень Буською міською радою.

На дату винесення рішення Буської міської ради Буського р-ну Львівської обл. 1 сесії 6 скликання від 19.11.2010 року «Про надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів для передачі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у власність» та дату винесення рішення Буської міської ради Буського р-ну Львівської обл. 5 сесії 6 скликання від 01.06.2011 року «Про затвердження технічної документації та уточнення площ земельних ділянок», яким ОСОБА_3 передано у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельна ділянка площею 0,10 га, кадастровий номер :13:015:0065, що розташована за адресою АДРЕСА_3 була чинною, не зміненою і не скасованою Ухвала Буської міської ради народних депутатів Буського р-ну Львівської області ХVІ сесії ХХІ скликання від 25.03.1994 року «Про передачу земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у приватну власність», якою Буська міська Рада народних депутатів на підставі Декрету Кабінету Міністрів України передала безоплатно у приватну власність ОСОБА_8 земельну ділянку пл..0,10 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно ч.2 ст. 120 ЗК України у редакції чинній станом на дату видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину, тобто станом на 27.03.2008 року - якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Однак, на підставі вищевказаних незаконних рішень Буської міської ради Буського р-ну Львівської обл.. ОСОБА_3 подає заяву до Буської міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 . Буська міська рада не маючи жодних повноважень щодо розпорядження приватними земельними ділянками, діючи абсолютно поза правовими межами, повторно передає земельну ділянку пл..0,10 га. на АДРЕСА_3 , яка належала на праві власності ОСОБА_8 - заявнику ОСОБА_3 .

З урахуванням наведеного, вищевказані рішення Буської міської ради Буського р-ну Львівської обл. є незаконними, у зв`язку з їх виданням порушуються права та охоронювані законом інтереси позивачки ОСОБА_1 .. Як наслідок, не ґрунтується на законі й оспорений в первісній позовній заяві державний акт на право приватної власності на землю серії ЯК № 247119 зареєстрований 13 жовтня 2011 р. за № 0916. У зв`язку з цим, не може вважатися набутим у законний спосіб і право власності ОСОБА_3 на присадибну земельну ділянку пл. 0,10 га за адресою АДРЕСА_3 .

Відтак, вбачається невідповідність змісту оскаржуваного правочину дарування земельної ділянки вимогам закону в частині спірної земельної ділянки. Таким чином правовою підставою позову є положення ч.1 ст.203 ЦК України, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та ч.1 ст.215 ЦК України (Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу).

За обставин незаконності вищевказаних рішень Буської міської ради Буського р-ну Львівської обл.. в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки на час їх прийняття, незаконності набуття ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку пл..0,10 га на АДРЕСА_3 , відсутня й правова підстава для поділу цієї земельної ділянки на дві окремі земельні ділянки з присвоєнням їх окремих кадастрових номерів. Тому необхідно визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Буського районного управління юстиції Львівської області про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 від 01 березня 2014 року на земельну ділянку площею 0,0409 га кадастровий № :13:015:0094 для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3

А відтак і відсутня правова підстава набуття ОСОБА_4 права власності на сформовану в результаті поділу земельної ділянки пл. 0,10 га за адресою АДРЕСА_3 на дві окремі зем. ділянки- новосформовану земельну ділянку пл. 0,0591 га кадастровий номер :13:015:0093. Звідси випливає й недійсність договору дарування земельної ділянки пл. 0,0591 га кадастровий номер :13:015:0093 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Львівської обл.. Дячик Аллою Володимирівною 25.09.2014 року, зпа реє. № 596.

Згідно із ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

На підставі ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

З огляду на викладене, ОСОБА_4 не набуто право власності на спірну земельну ділянку, тому необхідно визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, зареєстроване за ОСОБА_4 приватним нотаріусом Дячик А.В. 25.09.2014 року на земельну ділянку площею 0,0591 га кадастровий № :13:015:0093 для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3 , оскільки така проведена на основі оспореного правочину.

Між тим, відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.03.1952р.) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За наведеного, видача ОСОБА_3 спірного державного акту на право власності на земельну ділянку є неправомірною, а сам акт має бути визнано недійсним.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч. 2 ст. 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

З роз`яснень, викладених у п.п. 7, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року (з послідуючими змінами) вбачається, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконний та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Так, Велика Палата Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у постанові по справі № 915/127/18 зазначила, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача.

В свою чергу, у Постановах від 07 квітня 2021 року у справі № 640/12313/19-ц, провадження № 61-12836св20, та 22 серпня 2022 року у справі № 597/977/21, провадження № 61-1382СВ22 Верховний суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду наводить правові висновки та їх нормативно-правове обґрунтування, які зводяться до наступного:

«За змістом пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( Закон № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині другій статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року, яка діяла на момент звернення ОСОБА_1 із позовом до суду,) встановлювався порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Проте згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судових рішень у цій справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, ефективними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Викладене свідчить, що з 16 січня 2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає».

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19

Крім цього, судом встановлено, що відповідачці ОСОБА_3 ще станом на 2011 рік було добре відомо, що у технічній документації із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 , яка виготовлена ФОП ОСОБА_5 було допущено накладку, проте вона діючи свідомо, явно зловживаючи своїми правами, звернулася до Буської міської ради Буського р-ну Львівської обл. із заявою про надання дозволу на розподіл цієї земельної ділянки та до Буського районного відділу Львівської регіональної філії ДП «Центр Державного Земельного кадастру» для розробки технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки загальною пл.. 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3 , на підставі якої було внесено дані до Державного земельного кадастру 27.11.2013 року. Такі дії ОСОБА_3 , крім іншого, суперечать принципам добросусідства, визначеним ст..103 ЗК України.

Відповідно до ст. ст. 26, 29 Закону України «Про землеустрій» розробниками документації із землеустрою є юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами - землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою. Розробники документації із землеустрою зобов`язані дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, а також державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою. Розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією.

Так, згідно зі ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Як вбачається із акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки від 31.03.2011 року в графі «Опис обстеження і погодження меж» зазначено: Б-В - землі гр. ОСОБА_6 «Згідно проведеного обстеження меж нижче вказано опис положення їх на місцевості: Від А до Б і від Б до В - межа проходить по існуючій загорожі». При цьому, як зазначалося вище, фактично існуюча огорожа розмежовує земельні ділянки будинків АДРЕСА_2 з 80 років 20 століття. І на час виготовлення технічної документації із землеустрою у 2011 році ФОП ОСОБА_5 конфігурація суміжних земельних ділянок визначалася по існуючій огорожі, яка на місцевості розмежовуючи ці два будинковолодіння йшла дугою, і перебувала в такому стані останні 4 десятки років. Тому, підписуючи акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки від 31.03.2011 року мама позивачки - ОСОБА_6 скріплювала своїм підписом саме таку межу - «по існуючій загорожі».

Однак, в подальшому, проведена ФОП ОСОБА_5 кадастрова зйомка з прив`язкою до місцевості показує на кадастровому плані конфігурацію земельної ділянки ОСОБА_3 зі сторони земельної ділянки ОСОБА_6 та існуючу огорожу не дугою, як це є фактично, а рівною лінією та зміщеною в сторону земельної ділянки ОСОБА_6 на 1,16 см.

Постановою Кабінету Мінстрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», згідно з п. 138 якого, помилками у Державному земельному кадастрі серед іншого є: 3) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою та оцінки земель щодо визначення характеристик об`єктів Державного земельного кадастру в натурі (на місцевості) із порушенням (зміною) їх значень внутрішніх кутів та мір ліній між поворотними точками меж земельних ділянок та/або площі (в тому числі виявлена під час або після перенесення інформації про земельні ділянки з державного реєстру земель та відомостей про земельні ділянки та інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженій та переданій до 1 січня 2013 р. до Державного фонду документації із землеустрою) та 4) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру, внесених до нього з інших кадастрів та інформаційних систем у порядку інформаційної взаємодії; 7) помилка у застосуванні систем координат земельних ділянок (в тому числі помилка, що виникає під час перерахунку із однієї системи координат в іншу), які були сформовані до 1 січня 2013 р. та відомості про які були перенесені до Державного земельного кадастру, та помилка у відомостях щодо місця розташування земельних ділянок (зміщення, розворот, віддзеркалювання) з урахуванням суміжних землеволодінь та землекористувань.

Як вже неодноразово заявлялося стороною позивача в суді та заявах по суті справи, при розробці на замовлення ОСОБА_1 технічної документації ФОП ОСОБА_11 виявив існуючу помилку про що повідомив позивачку. Яка в свою чергу звернулася до ФОП ОСОБА_5 , але нею було відмовлено у виправленні виявлених помилок. Хоча зазвичай, землевпорядна організація, для усунення помилок та внесення виправлень відомостей у координатах поворотних точок меж земельної ділянки у Державному земельному кадастрі виготовляє новий.

В межах розгляду даної цивільної справи судом призначалась земельна-технічна експертиза. Згідно висновку експертів від 22 травня 2020 року № 3835/3836 вбачається, що встановити відповідність фактичної забудови земельної ділянки № НОМЕР_1 наявним в матеріалах інвентаризаційних справ цих будинків генеральним планам забудови земельних ділянок в частині відстані до житлового будинку АДРЕСА_6 , на час проведення дослідження не надається можливим, оскільки будинок АДРЕСА_6 зруйнований. Фактична забудова земельної ділянки № НОМЕР_1 в частині дотримання відстані до житлового будинку АДРЕСА_1 та відстані до огорожі між земельними ділянками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 не відповідає планам забудови земельних ділянок наявним в матеріалах справи та інвентаризаційних справ цих будинків. Фактична відстань від житлового будинку АДРЕСА_3 до житлового будинку АДРЕСА_1 становить 9,65 м, замість 10,0 м, як зазначено в Плані земельної ділянки АДРЕСА_1 (1964 рік). Фактична відстань від житлового будинку АДРЕСА_3 до огорожі між земельними ділянками АДРЕСА_9 становить від 3,65 м до 4,3 м, замість 3,5 м як зазначено на Плані земельної ділянки АДРЕСА_1 (1964 рік), та замість 4,0 м, як зазначено на Плані земельної ділянки АДРЕСА_3 (1960 рік). Новосформована земельна ділянка пл. 0,0591 га кадастровий номер :13:015:0093, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 накладається (перетинається) з фактично існуючою межею (огорожею) між земельними ділянками № НОМЕР_2 та АДРЕСА_3 . Встановити факт накладення (не накладення) новосформованої земельної ділянки пл. 0, 0591 га кадастровий номер :13:015:0093, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 не надається можливим у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на присадибну ділянку площею 0,10 га по АДРЕСА_1 . Новосформована земельна ділянка площею 0,0591 га кадастровий номер :13:015:0093, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , не відповідає вимогам будівельних норм по відношенню до господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , а саме вимогам п. 3.25 ДБН 360.92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Судовий експерт ОСОБА_15 10.10.2024 року скерував до суду свої письмові роз`яснення до висновку експертів 3835/3836 від 20.05.2020 року за результатами судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 440/518/17. З наданого роз`яснення вбачається, що суду не представлено будь-якої іншої інформації, яка б різнилась з представленим експертним висновком не надано суду.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що представлені докази стороною позивачки є переконливими, достовірними і належними. Докази узгоджуються між собою послідовно і відтворюю хронологію подій, які вказують на порушення прав позивачки ОСОБА_1 . Натомість, докази, які представлені стороною відповідачки ОСОБА_4 , не підтверджують, що ОСОБА_4 діяла добросовісно у відповідності до вимог діючого законодавства.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , Буської міської ради, третіх осіб Головне управління Держгеокадастру у Львівській області приватного нотаріуса Буського нотаріального округу Львівської області Дячик А.В. про зобов`язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом відновлення до попереднього стану, який існував до порушення її прав, північної межі земельних ділянок буд. АДРЕСА_2 , а саме до розмірів, конфігурації та місце розташування, що склалися історично по наявній (фактичній) огорожі, визнання недійсними та скасування рішення Буської міської ради Буського р-ну Львівської області «Про затвердження технічної документації та уточнення площ земельних ділянок» та Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯК № 247119, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 , зареєстрований 13 жовтня 2011 р. за № 0916 та рішення Буської міської ради Буського р-ну Львівської області «Про надання згоди гр. ОСОБА_3 на розподіл земельної ділянки» та рішення державного реєстратора реєстраційної служби Буського районного управління юстиції Львівської області про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 від 01 березня 2014 року на земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3 , визнання недійсним договору дарування земельної ділянки призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Буського нотаріального округу Львівської області Дячик А.В. 29.09.2014 року за реєстровим № 596, скасування рішення приватного нотаріуса Буського нотаріального округу Львівської області Дячик А.В. про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки за ОСОБА_4 - задоволити.

Зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом відновлення до попереднього стану, який існував до порушення її прав, північної межі земельних ділянок буд. АДРЕСА_2 , а саме до розмірів, конфігурації та місце розташування, що склалися історично по наявній (фактичній) огорожі.

Визнати недійсними та скасувати рішення Буської міської ради Буського району Львівської області 5 сесії 6 скликання від 01.06.2011 року «Про затвердження технічної документації та уточнення площ земельних ділянок» та Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯК № 247119, загальною площею 0,1000 га , кадастровий номер :13:015:0065 яка розташована за адресою АДРЕСА_3 , зареєстрований 13 жовтня 2011 р. за № 0916 та рішення Буської міської ради Буського району Львівської області 23 сесії 6 скликання від 24.04.2013 року «Про надання згоди гр. ОСОБА_3 на розподіл земельної ділянки» та рішення державного реєстратора реєстраційної служби Буського районного управління юстиції Львівської області про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 від 01 березня 2014 року на земельні ділянки пл. 0,0591 га кадастровий номер :13:015:0093 площею 0,0409 га кадастровий номер :13:015:0094 для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3 .

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки пл. 0,0591 га кадастровий номер :13:015:0093 призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Буського нотаріального округу Львівської області Дячик А.В. 29.09.2014 року за реєстровим № 596.

Скасувати рішення приватного нотаріуса Буського нотаріального округу Львівської області Дячик А.В. про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку пл. 0,0591 га кадастровий номер :13:015:0093 за ОСОБА_4 та державну реєстрацію права власності на земельну ділянку пл. 0,0591 га кадастровий номер :13:015:0093 за ОСОБА_4 .

Заяву представника позивача адвоката Кожан-Юрдиги О.Я. щодо відкладення вирішення питання щодо судових витрат після ухвалення рішення по суті задоволити. Призначити окреме судове засідання для вирішення стягнення судових витрат.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14.11.2024 року.

Суддя: Г. О. Шендрікова