ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року

Справа № 709/644/24
Провадження № 22-ц/821/1293/24
Категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л.І.,

суддів: Новікова О.М., Карпенко О.В.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Береста Олександра Миколайовича на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 травня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ТОВ «Бізнес позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої позовні тим, що позивач уклав з відповідачем договір про надання кредиту №359582-КС-001 від 20 липня 2021 року, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовим ідентифікатором. Надалі позивач свої зобов`язання за договором позики виконав повністю, надавши грошові кошти на банківську картку відповідача в розмірі 34000 грн, однак відповідач не належним чином виконує свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 61493,31 грн з яких 33700 грн заборгованість за кредитом, 26196,66 грн заборгованість по відсотках, 1596,65 грн по комісії, яка в добровільному порядку не погашена. За таких обставин позивач змушений звернутися з вказаною позовною заявою до суду та просить стягнути заборгованість за договором про надання кредиту у розмірі 61493,31 грн, а також сплачений ним судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 травня 2024 року позов ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором №359582-КС-001 від 20 липня 2021 року в розмірі 61493,31 грн та судові витрати в розмірі 2422,40 грн, а всього 63915,71 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що з огляду на те, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договорами щодо повернення коштів та сплати відсотків, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У липні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Берест О.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з порушенням норм процесуального права та на підставі недоведених обставин, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» 34000,00 грн.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Береста О.М. мотивована тим, що скаржник погоджується з позовними вимогами ТОВ «Бізнес Позика» частково, а саме з розміром заборгованості у вигляді отримання тіла кредиту в сумі 34000,00 грн, з іншими позовними вимогами погодитись не може з урахуванням раніше сплачених коштів на користь позивача в розмірі 7540,00 грн в якості відсотків та комісії. Вказує, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, здійснюючи отримання кредиту з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, а також те, що вказані Тарифи та Умови на момент отримання відповідачем будь-яких кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані кредитором до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Стверджує, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та Витяг з Умов, Пропозиції, Розрахунки у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 26 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 01 серпня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи про її розгляд.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 20 липня 2021 року між сторонами укладено договір про надання кредиту № 359582-КС-001 з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з умовами вказаного договору відповідач отримала кредит у розмірі 34000,00 грн, строком на 16 тижнів, з процентною фіксованою ставкою на день, в розмірі 0,79148530 (а.с. 20-21).

Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (проценти за користування кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявний на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Орієнтовна загальна реальна річна процентна ставка становить 3597,20 %.

Як вбачається з матеріалів справи сторони 20 липня 2021 року обмінялися пропозицією (офертою) укласти договір про надання кредиту (електронна форма) зі сторони позивача (а.с. 22-23), та прийняттям (акцептом) пропозиції (оферти) укласти вказаний договір (електронна форма) зі сторони відповідача (а.с. 24-25).

На підтвердження отримання відповідачем кредиту та ознайомлення з умовами кредитування позивачем надано наступні докази: копії паспорту споживчого кредиту (а.с. 18-19); візуальної форми послідовності дій клієнта (а.с. 26); анкети клієнта (а.с. 27); платіжне доручення №29947 про успішне проведення платежів в системі на загальну суму 34000,00 грн, де призначенням платежів, є перерахування коштів відповідачу за вказаним договором кредиту (а.с. 28); правила надання споживчих кредитів позивачем (а.с. 29-38).

Згідно з п. 10 договору про надання кредиту, підписанням цього договору позичальник підтверджує, що до укладання договору позичальник отримав від кредитодавця інформацію надання якої передбачені законодавством України, зокрема передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», паспорт споживчого кредиту, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також примірник правил (у формі електронного документа), що розміщені на сайті кредитодавця.

Відповідач у рахунок погашення отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитом здійснила 2 платежі онлайн через платіжний сервіс «Platon», а саме: 08 березня 2021 року - 7540,00 грн та 27 серпня 2021 року - 300,00 грн, що підтверджується інформаційними довідками платіжної системи.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 359582-КС-001 від 10 квітня 2024 року (а.с. 9-16) заборгованість відповідача становить 61493,31 грн, з яких: 33700 грн за кредитом; 26196,66 грн по відсотках; 1596,65 грн по комісії.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Береста О.М. не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 і 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

У відповідності до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

У відповідності до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 20 липня 2021 року між сторонами укладено договір про надання кредиту № 359582-КС-001 з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з умовами вказаного договору відповідач отримала кредит у розмірі 34000,00 грн, строком на 16 тижнів, з процентною фіксованою ставкою на день, в розмірі 0,79148530. Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (проценти за користування кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявний на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Орієнтовна загальна реальна річна процентна ставка становить 3597,20 %.

20 липня 2021 року обмінялися пропозицією (офертою) укласти договір про надання кредиту (електронна форма) зі сторони позивача та прийняттям (акцептом) пропозиції (оферти) укласти вказаний договір (електронна форма) зі сторони відповідача.

Позивачем на підтвердження отримання відповідачем кредиту та ознайомлення з умовами кредитування позивачем надано суду наступні докази: копії паспорту споживчого кредиту; візуальної форми послідовності дій клієнта; анкети клієнта; платіжне доручення №29947 про успішне проведення платежів в системі на загальну суму 34000,00 грн, де призначенням платежів, є перерахування коштів відповідачу за вказаним договором кредиту; правила надання споживчих кредитів позивачем.

Згідно з п. 10 укладеного між сторонами договору про надання кредиту, підписанням цього договору позичальник підтверджує, що до укладання договору позичальник отримав від кредитодавця інформацію надання якої передбачені законодавством України, зокрема ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», паспорт споживчого кредиту, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також примірник правил (у формі електронного документа), що розміщені на сайті кредитодавця.

За викладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, позивач свої зобов`язання за спірним договором кредиту виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти у розмірі, встановленому договором.

Відповідач у рахунок погашення отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитом здійснила 2 платежі онлайн через платіжний сервіс «Platon», а саме: 08 березня 2021 року - 7540,00 грн та 27 серпня 2021 року - 300,00 грн, що підтверджується інформаційними довідками платіжної системи. Тобто відповідач порушила встановлений графік обов`язкових платежів, отже свої зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 359582-КС-001 від 10 квітня 2024 року заборгованість відповідача становить 61493,31 грн, з яких: 33700 грн за кредитом; 26196,66 грн по відсотках; 1596,65 грн по комісії.

Укладаючи договір в п. 1 сторони погодили сплату комісії за надання кредиту.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини у справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.

Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав, що проведення позивачем розрахунку суми заборгованості здійснено як з урахуванням встановленого умовами договору строку кредитування та плати за користування кредитом, так і з урахуванням недотримання самим відповідачем умов договору щодо внесення мінімальної суми обов`язкового періодичного платежу, тобто п. 3, 4 договору. Нарахування відсотків за користування кредитом відбувалося у межах визначеного сторонами строку кредитування, зокрема, з 20 липня 2021 року по 09 листопада 2021 року. Загальна сума нарахованих відсотків становить 26196,66 грн, і зазначена сума після закінчення строку дії договору (09 листопада 2021 року) не змінювалася. Матеріалами справи підтверджено неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, отже, нарахування відсотків позивачем правомірно здійснювалось відповідно до п. 1 договору, за змістом якого плата за користування кредитом за цим договором є фіксованою та становить 0,79148530 % за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного в цьому договорі, плата за користування кредитом нараховувалась на залишок заборгованості по кредиту, що, з огляду на неналежність виконання ОСОБА_1 зобов`язань, був інакшим (більшим), ніж викладено у графіку платежів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з огляду на те, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договорами щодо повернення коштів та сплати відсотків, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи і Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані кредитором до позовної заяви, розмірах і порядках нарахувань, є помилковими. Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, усі істотні умови кредитного договору, а саме: тип кредиту, його строк, процентна ставка та комісія за кредитом, строк дії кредиту та графік платежів були викладені у самому договорі №359582-КС-001 про надання кредиту, укладеному 20 липня 2021 року в електронному вигляді та підписаного електронним підписом ОСОБА_1 . Також, відповідачем не було надано доказів виконання нею зобов`язань за договором у повному обсязі, а також на спростування наведених ТОВ «Бізнес Позика» розрахунків.

З урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам викладеним у відзиві на позовну заяву, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи відповідача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Береста Олександра Миколайовичазалишити без задоволення.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 травня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 09 жовтня 2024 року.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: О.М. Новіков

О.В. Карпенко