КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Федоренка Олега Павловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - особи, яка не брала участі у справі на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 листопада 2023 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтований тим, що 03.03.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики відповідно до якого Відповідач отримав від Позивача в якості позики гроші, в сумі 1 488 600 грн 00 коп., що були еквівалентом 60 000 доларів США по курсу НБУ на день підписання договору. Факт отримання грошей Відповідачем підтверджується власноручно написаною ним розпискою від 03.03.2020 року.

Відповідно до умов вказаного договору сторони домовилися, що договір позики є безпроцентним; остаточний розрахунок щодо повернення всієї суми позики має бути здійснено не пізніше 03.07.2021 року; повернення позики відповідач зобов`язувався здійснити в місті Києві, готівкою у гривнях за комерційним курсом долара США на день повернення за наступним графіком платежів:

до 03.03. 2021 року - еквівалент в гривні, що складає 20 000 доларів США,

до 03.07.2021 року - еквівалент в гривні, що складає 40 000 доларів США.

08.09.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено ще один договір позики відповідно до якого відповідач отримав від позивача в якості позики гроші, в сумі 1 665 000 грн 00 коп, що були еквівалентом 60 000 доларів США по курсу НБУ на день підписання договору. Факт отримання грошей Відповідачем підтверджується власноручно написаною ним розпискою від 08.09.2020 року.

Відповідно до умов договору від 08.09.2020 року сторони домовилися, що договір позики є безпроцентним; остаточний розрахунок щодо повернення всієї суми позики має бути здійснено не пізніше 08.12.2021 року, що підтверджуються заявою позивача, підпис на якій має бути засвідчено нотаріально; повернення позики Відповідач зобов`язувався здійснити в місті Києві, готівкою у гривнях за комерційним курсом долара США на день повернення, за наступним графіком платежів:

до 08.11.2021 року - еквівалент в гривні, що складає 30 000 доларів США;

до 08.12.2021 року - еквівалент в гривні, що складає 30 000 Доларів США.

09.11.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено третій договір позики відповідно до якого відповідач отримав від позивача в якості позики гроші, в сумі 4 219 500 грн 00 коп., що були еквівалентом 150 000 (ста п`ятдесяти тисяч) доларів США по курсу НБУ на день підписання договору. Факт отримання грошей Відповідачем підтверджується власноручно написаною ним розпискою від 08.09.2020 року.

Відповідно до умов вказаного договору сторони домовилися, що договір позики є безпроцентним; остаточний розрахунок щодо повернення всієї суми позики має бути здійснено не пізніше 09.01.2022 року, що підтверджуються заявою позивача, підпис на якій має бути засвідчено нотаріально; повернення позики відповідач зобов`язувався здійснити в місті Києві, готівкою у гривнях за комерційним курсом долара США на день повернення, за наступним графіком платежів:

до 09.09.2021 року - еквівалент в гривні, що складає 30 000 доларів США;

до 09.11.2021 року - еквівалент в гривні, що складає 30 000 доларів США;

до 09.01.2022 року - еквівалент в гривні, що складає 90 000 доларів США.

Станом на день подання цього позову кошти Відповідачем не повернуто повністю.

Враховуючи вищевикладене вважає, що належним захистом порушених прав позивача, буде стягнення із відповідача сум заборгованості за трьома укладеними договорами позики, факт отримання яких підтверджується власноручно написаними відповідачем борговими розписками.

Позивач та відповідач при укладенні договорів позики передбачили, що - при неповерненні суми позики своєчасно Позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки i у порядку, передбачені чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми. Вказана умова є ідентичною для всіх трьох укладених договорів та викладена в пункті 4 укладених договорів позики, якій містить ідентичний зміст.

Позивачем наведено розрахунок інфляційні втрати та 3 % річних по кожному із договорів.

Так, по договору від 03.03.2020 року позичені кошти в сумі 1 488 600, 00 грн повинні були бути повернуті не пізніше 03.07.2021 року, відтак станом на 26.07.2023 року за договором від 03.03.2020 року із відповідача за період прострочення виконання зобов`язання з 04.07.2021 року - 26.07.2023 року підлягає стягненню основна сума боргу в розмірі 1 488 600, 00 грн, інфляційні втрати в розмірі 550 168, 99 грн, 3 % річних в розмірі 92 130,06 грн.

По договору від 08.09.2020 року позичені кошти в сумі 1 665 000, 00 грн повинні були бути повернуті не пізніше 08.12.2021 року, відтак станом на 26.07.2023 року за договором від 08.09.2020 року із відповідача за період прострочення виконання зобов`язання з 09.12.2021 року - 26.07.2023 року підлягає стягненню основна сума боргу в розмірі 1 665 000,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 552 723,58 грн, 3 % річних в розмірі 81 425,34 грн.

По договору від 09.11.2020 року позичені кошти в сумі 4 219 500, 00 грн повинні були бути повернуті не пізніше 09.01.2022 року, відтак станом на 26.07.2023 року за договором від 09.11.2020 року із відповідача за період прострочення виконання зобов`язання з 10.01.2021 року - 26.07.2023 року підлягає стягненню основна сума боргу в розмірі 4 219 500,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 1 367 210,74 грн, 3 % річних в розмірі 195 253,03 грн.

Відтак загальна сума боргу яка підлягає стягненню із відповідача за трьома договорами із урахуванням інфляційні втрат та 3 % річних становить: 10 212 011,74 грн.

Тому на підставі вищевказаного позивач просив суд стягнути з стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 10 212 011 грн 74 коп. яка складається із основної суми боргу за договорами позики в розмірі 7 373 100, 00 грн, інфляційних втрат в розмірі 2 470 103,31 грн та 3 % річних в розмірі 368 808,43 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договорами позики в розмірі 7 373 100, 00 грн, інфляційні втрати в розмірі 278 361 грн 80 коп., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 54 896 грн 17 коп., а всього 7 706 357 грн 97 коп..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 10 126 грн 73 коп..

У задоволенні решти вимог позивача відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, адвокат Федоренко Олег Павлович, який діє в інтересах ОСОБА_1 - особи, яка не брала участі у справі, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти нове постанову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скраги обгрунтовані тим, що у 2015 році ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (матрі ОСОБА_1 ) і ОСОБА_3 вирішили створити спільний бізнес з імпорту рибної продукції. З метою реалізації вказаних намірів у 2015 року придбано земельну ділянку по АДРЕСА_1 , яка була порівну зареєстрована за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (по 1/2 частині за кожним).

За кошти ФОП ОСОБА_4 придбано будівельні матеріали, холодильне обладнання та на 1/2 частині земельної ділянки побудовано холодильну камеру площею 500 кв.м., яка використовувалась у спільній господарській діяльності з імпорту рибної продукції. Вибір 1/2 частини земельної ділянки для будівництва на ньому ангару здійснювалось ОСОБА_4 за згодою ОСОБА_3 .. Надаючи згоду на такі дії, останній зобов`язався у подальшому з доходу повернути половину витрачених на будівництво коштів, проте таких дій не здійснив.

ОСОБА_1 стверджує, що розписки були слкадені не 03 березня 2020 року, 08 вересня 2020 та 09 листопада 2020 року, а напередодні звернення до суду з позовом, тому вважає за необхідне провести судову експертизу, з метою встановлення дійсної дати підписання договорів позики, а також написання вказаних розписок, про що завяляє відповідне клопотання.

Також вважає, що поведінка сторін у справі та подані до суду пояснення свідчать про їхню спільну спрямованість отримтаи рішення суду, в якому будуть встановлені обставини, які стануть передумовою для позбавлення ОСОБА_1 належного йому майна або ж створять обставини, що будуть перешкоджати веденню власної господарської діяльності і змусять його віддати частину бізнесу.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що всі договори позики датовані 2020 року з терміном виконання 22021-2022 роки. Зокрема, перший договір, начебто, було укладено 03 березня 2020 року на 60 000 доларів США, наступний - 08 вересня 2020 року також на 60 000 доларів США і останній - 09 листопада 2020 року на 150 000 доларів США. Скаржник вважає нелогічним у даній ситуації є те, що ОСОБА_2 надав у позику ОСОБА_3 значні суми коштів без застави або ж нотаріального посвідчення, при цьому попередньо позичені кошти ОСОБА_2 на момент нової позики ОСОБА_3 не повертались.

Тому скаржник вважає укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договори позики є фіктивними та не можуть бути підставою для ухвалення рішення про стягнення боргу за ними , що використовується ними лише як підстава для незаконного заволодіння майном ОСОБА_1 ..

Вказував, що оскаржуване рішення суду першої інстанції стосується прав та інтересів ОСОБА_4 , оскільки на підставі цього рішення відбувається рейдерське захоплення належного йому нерухомого майна та іншого майна, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , а також відбувається перешкоджання у господарській діяльності.

У разі звернення стягнення на половину розташованого по АДРЕСА_1 майна ОСОБА_2 надійдуть кошти по фіктивному боргу, а підприємство ОСОБА_1 припинить свою діяльність.

06 червня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , в якій просив апеляційне провадження у даній справи закрити.

Заява обгрунтована тим, що дії які скаржник вважає наміром заблокувати діяльність підприємства ОСОБА_1 , заволодіти його майном, описати та арештувати його, здійснити подальший продаж на аукціоні або залишення його за ОСОБА_2 насправді є виконавчими діями в рамках виконавчого провадження № 73968779, які здійснювалися у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження» та стосувалися виключно нерухомого майна боржника в даному виконавчому провадженні ( ОСОБА_3 ) і ніяким чином не зачіпали права та інтереси ОСОБА_1 .

Вважає дивним обраний спосіб захисту своїх прав та інтересів ОСОБА_1 шляхом подачі апеляційної скарги по справі на рішення про стягнення заборгованості по особистих зобов`язаннях двох фізичних осіб між собою, які мають конфіденційний характер, а не оскарження дій і рішень приватного виконавця.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представник позивача вказував на те, що якщо ОСОБА_1 вважає, що виконавчі дії проведені з порушенням чинного законодавства, він мав право оскаржити такі рішення чи дії приватного виконавця до суду, який видав виконавчий документ (Києво-Святошинський районний суд Київської області) або вважає, що приватний виконавець наклав арешт на майно, що належить йому, а не боржнику у виконавчому провадженні, він мав право подати позов про визнання права власності на це майно і про знятт з нього арешту, тому саме б ці способи захисту своїх прав та інтересів були б належними.

Вважає доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції спрямоване на блокування діяльності підприємства ОСОБА_1 та перешкоджання веденню господарської діяльності останнього, є безпідставними та необгрунтованими, оскільки жодного доказу вчинення таких дій не було надано (жодного пошкодження майна, блокування заїздів/виїздів, зриву виконання контрактів чи договорів вчинено не було).

Відтак, представник позивача вважає, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції від 17 листопада 2023 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 жодним чином не вирішувалося, а також з огляду на це він не є особою, яка мала права підписувати апеляційну скаргу, у зв`язку з чим апеляційне провадження по даній справі має бути закрите.

17 червня 2024 року до Київського апеляцінйого суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , в якому просив у разі незадоволення заяви про закриття апеляційного провадження про справі від 06.06.2024 року, подану через підсистему «Електронний суд», апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та необгрунтованими.

18 червня 2024 року до Київського апеляцінйого суду надійшли заперечення від представника ОСОБА_1 - адвоката Федоренка О.П. на заяву про закриття апеляційного провадження. Просив у задоволенні заяви адвоката Проценко М.М., який діє в інтересах стягувача ОСОБА_2 про закриття апеляційного провадження відмовити в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційне провадження необхідно закрити, а у задоволенні клопотань про витребування доказів та призначення експертизи відмовити, з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючі частково позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що 03.03.2020 року, 08.09.2020 року, 09.11.2020 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 укладено договори позики та написано розписки на отримання коштів. Факт укладення договорів позики, написання розписок та отримання коштів відповідачем визнано. Отримані кошти відповідачем не повернуто.

Отже, як з матеріалів справи, так і зі змісту оскаржуваного Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 листопада 2023 року вбачається, що суд вирішив питання в рішенні лише про права і обов`язки учасників справи, якими є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Ніяких інших питань, в тому числі питань про права та обов`язки скаржника ОСОБА_1 суд в рішенні не вирішував.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника, і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку обов`язковою підставою для скасування рішення місцевого суду, якщо суд першої інстанції прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції.

Наведені правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2022 року у справі № 2-3378/2008.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13.

Предметом спору у цій справі є стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договорами позики.

Разом із тим, ні мотивувальна частина оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ні його резолютивна частина не містять висновків суду про права та обов`язки ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договори позикик є фіктивними та не можуть бути підставою для ухвалення рішення про стягнення боргу за ними, що використовується ними лише як підстави для незаконного заволодіння майном ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки особа, яка подала апеляційну скаргу не є стороною договорів, її права та інтереси не зачипаються, отже вона не може ставити під сумнів зазначені договори.

Апелянтом не доведено порушення його прав та законних інтересів судовим рішенням у даній справі.

Спір у даній справі виник у сторін суто щодо договорів позики, який передбачав обов`язок його виконання лише у ОСОБА_3 . ОСОБА_1 не є стороною договорів позики, які були укладені між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 , разом з тим ОСОБА_1 не є зобов`язаною особою по виконанню оспорюваного судового рішення.

Таким чином, оскаржуване судове рішення не встановлює, не змінює, не обмежує або припиняє права або обов`язки, інтереси та свободи ОСОБА_1 , як особи, яка не брала участі у справі та не була залучена до участі у справі, оскільки його права не порушені, спір стосовно вказаної особи не вирішувався, мотивувальна частина рішення не містить суджень про права та обов`язки, інтереси цієї особи у відповідних правовідносинах, а резолютивна частина рішення не містить прямої вказівки про права та обов`язки цієї особи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Відповідно до ч. 2 ст. 362 ЦПК України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

З урахуванням наведених вище обставин справи, змісту зазначених норм процесуального законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 розгляду по суті не підлягає, у зв`язку із чим апеляційне провадження по ній необхідно закрити.

Закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката Федоренка Олега Павловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - особи, яка не брала участі, не може вважатись порушенням принципу доступу до правосуддя та права на судовий захист, що передбачено, поряд з процесуальними нормами, статтею 129 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки ОСОБА_1 не позбавлений права на судовий захист будь-яким іншим шляхом, передбаченим законодавством України.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів та призначення судово-почеркознавчої експертизи не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 не є стороною договорів позики та його права, обов`язки та інтереси не було порушено та не вирішувались під час розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 362, 368 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Федоренка Олега Павловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - особи, яка не брала участі у справі на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 листопада 2023 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено «19» червня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник