Справа № 939/600/24
РІШЕННЯ

Іменем України

19 червня 2024 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді Герасименко М.М.,

за участю секретаря Рассказової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Бородянка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 травня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» і ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг № 616 «Стандартний», за умовами якого відповідач отримала кредит на умовах строковості, зворотності та платності в розмірі 3 000,00 грн, з орієнтовним строком повернення кредиту 16 днів з моменту його отримання, зі сплатою процентів за користування кредитом, які розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування у наступному розмірі: - 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); - починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); - починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); - тип процентної ставки фіксована. Вказаний договір було укладено в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором. 01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» і ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, у тому числі за договором про надання фінансових послуг № 616 від 05 травня 2021 року. В свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, в тому числі за договором про надання фінансових послуг № 616 від 05 травня 2021 року, укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» і ОСОБА_1 . У зв`язку з неналежним виконанням умов даного договору, загальний розмір заборгованості відповідача станом на день звернення до суду з вказаним позовом становить 57 085,50 грн, з яких: 3 000,00 грн заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 54 085,50 грн заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги. Враховуючи вказані обставини, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 57 085,50 грн і понесені судові витрати.

За ухвалою суду від 08 квітня 2024 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

За ухвалою суду від 23 квітня 2024 року було ухвалено провести розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін.

23 квітня 2024 року до суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Яреська Т.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому, зокрема зазначено, що з переліку доказів, долучених позивачем до позовної заяви вбачається, що позивачем не надано жодного первинного бухгалтерського документа, що підтверджував факт здійснення господарської операції, у тому числі надання кредитних коштів первісним кредитором відповідачу, оплати відповідачем певних сум по кредитному договору, нарахування відсотків, тощо. Для доведення існування ймовірної заборгованості та встановлення розміру даної ймовірної заборгованості відповідача перед первісними кредиторами, позивач зобов`язаний був надати банківські виписки, платіжні доручення, меморіальні ордери та/або інші первинні бухгалтерські документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», що зроблено не було. Єдиним документом, який позивач долучив до позову, який хоч якось міг би довести факт перерахування коштів відповідачу одним із первісних кредиторів є копія листа щодо підтвердження переказу грошових коштів від 19 січня 2024 року. Однак даний документ не містить обов`язкових реквізитів для первинних бухгалтерських документів, а тому даний документ не є і не може бути належним доказом на підтвердження наявності заборгованості. Оскільки жодний із первинних бухгалтерських документів, оформлений відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», позивачем наданий не був, а тому немає можливості встановити існування заборгованості відповідача та її можливий розмір. Вказаний договір про надання фінансових послуг, який укладений між первісним кредитором і відповідачем не в повній мірі відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови договору спричиняють дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін на користь фінансової компанії. Зокрема, первісним кредитором заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3 000,00 грн, за відсотками - 18 420,00 грн. Така вимога є необґрунтованою і несправедливою для відповідача в розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з огляду на те, що сторонами при укладенні вказаного кредитного договору в додатку № 1 до нього було погоджено розмір відсотків, який за домовленістю між сторонами не мав перевищувати суму 960,00 грн за весь строк кредитування. Згідно з п. 1.2. кредитного договору від 05 травня 2021 року, кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору. Тобто, згідно п. 1.3. зазначеного строку кредитування, а саме 16 днів, відповідач повинна була повернути 3 000,00 грн тіла та 960,00 грн відсотків. Нарахування як первісним, так і наступними кредиторами процентів після 16-го дня з моменту укладення кредитного договору, зазначеного в заяві-анкеті строку кредитування, є неправомірним і суперечить положенням законодавства, адже, в графіку платежів, на який зроблене посилання у договорі, чітко встановлений період користування коштами 16 днів і визначений розмір процентів. Крім того, представник відповідача не вбачав підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 17 000,00 грн, оскільки в платіжній інструкції № 413000006 від 09 лютого 2024 року, наданій як доказ оплати гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, зазначена оплата в розмірі 52 000,00 грн, призначення платежу: «надання правової допомоги згідно договору № 02-01/2023 від 02 січня 2023 року про надання правової допомоги». При цьому даний документ не містить жодного підтвердження того, що проведена оплата включає в себе надання правничої допомоги по стягненню боргу саме з ОСОБА_1 . Відсутність ідентифікації у платіжній інструкції призводить до масового використання тієї ж платіжної інструкції багаторазово по різним позичальникам, які позивач долучає до позовних заяв. Так, позивач надавав аналогічну платіжну інструкцію в іншій судовій справі, а саме в справі № 592/3418/24. Крім того, позивачем додано заявку на надання юридичною допомоги № 510 від 07 лютого 2024 року та витяг із акту № 3 про надання юридичної допомоги від 08 січня 2024 року, з яких вбачається, що акт про надання юридичної допомоги складено на місяць раніше від заявки про необхідність надання такої допомоги, що однозначно свідчить про нікчемність зазначених документів. Зауважив, що в акті зазначено номер заявки, якої на момент складання акту ще не існувало. Крім того, складення акту надання юридичної допомоги фізично не може передувати створенню заявки на надання такої допомоги. Також вказав, що дана категорія справ є поширеною і не складною, не потребує особливих затрат часу на вивчення документів, які фактично є типовими, через що для фахового юриста, тим більше для адвокатського об`єднання, не вимагала значних часових затрат для надання усної консультації з вивчення документів та у випадку підтвердження належними доказами факту надання вказаної послуги не могла перевищувати 0,5 год. вартістю 500 грн, а тому всі зазначені обставини в сукупності є підставою для відмови в позові в частині стягнення витрат на правничу допомогу. Крім того, представник відповідача просив стягнути з ТОВ «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на правову допомогу, розмір яких відповідно до умов договору про надання правничої (правової) допомоги № 23191 від 05 грудня 2023 року, акту приймання-передачі послуг № 1 від 19 квітня 2024 року та розрахункової квитанції № 19/04/2024 від 19 квітня 2024 року становить 12 000,00 гривень.

17 червня 2024 року до суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення, у яких зазначено, що перерахування відповідачу грошових коштів у розмірі 3 000,00 грн за умовами договору про надання фінансових послуг № 616 підтверджується листом ТОВ ФК «Вей фор пей», який містить інформацію, зокрема про номер картки отримувача, суму зарахування, дату та час операції, номер кредитного договору. На даний час заборгованість за договором відповідачем не сплачена. Відповідно до п. 1.2 договору кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. Згідно з п. 1.9 договору граничний строк кредитування (строк дії договору): 1 рік. Відповідно до додатку № 1 до договору грошові кошти надаються строком на 365 днів з правом повернення достроково. Отже, відповідно до наданого розрахунку заборгованості, нарахування відсотків здійснювалося у межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами договору, а тому кредитодавцем у відповідності до домовленостей між сторонами, що викладені в договорі про споживчий кредит, правилах надання фінансових кредитів (послуг), та інших документах, було правомірно нараховано заборгованість, у тому числі відсотки в межах дії даного договору позики. Щодо стягнення витрат на правову допомогу представник позивача вказала, що відповідачем не обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження неспівмірності витрат із складністю справи. Факт підписання позовної заяви директором ТОВ «Коллект Центр» не спростовує факт її складання адвокатським об`єднанням. Твердження відповідача про те, що послуги з надання усної консультації з вивченням документів не можуть перевищувати 0,5 години є припущенням і не відповідають дійсності. Відповідно до заявки № 510 від 07 лютого 2024 року, були узгоджені перелік і вартість послуг щодо надання юридичної (правової) допомоги по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у розмірі 17 000,00 грн. У зазначений період, крім надання юридичної (правової) допомоги по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , АО «Лігал Ассістанс» надало також юридичну (правову) допомогу по іншим клієнтам, про що 08 січня 2024 року було складено акт № 3. Саме в зв`язку з цим був наданий витяг з акту № 3 від 08 січня 2024 року. Платіжна інструкція № 413000006 від 09 лютого 2024 року на суму 52 000,00 грн, яка була надана ТОВ «Коллект Центр», як підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, було оформлене та сплачене на загальну вартість послуг з урахуванням витрат на правову допомогу по інших клієнтах, а відповідно могла надаватися позивачем у якості підтвердження витрат на правову допомогу по іншим справам. Щодо стягнення витрат на користь відповідача вважала, що такі витрати є безпідставними, а їх розмір завищеним і необґрунтованим, а тому просила відмовити відповідачу в задоволенні вимоги про стягнення з позивача витрат на правову допомогу або суттєво зменшити її розмір.

Директор ТОВ «Коллект Центр» - Ткаченко М.М. у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав визначених у заявах по суті справи.

Представник відповідача адвокат Яресько Т.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав наведених у відзиві, проте не заперечував факт укладення 05 травня 2021 року між ОСОБА_1 та фінансовою установою кредитного договору та отримання нею грошових коштів в розмірі 3000 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 05 травня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» і ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір про надання фінансових послуг № 616 «Стандартний», який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором L4, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит на умовах строковості, зворотності та платності в розмірі 3 000,00 грн (а.с. 5-7, 9).

Згідно з розрахунком заборгованості, який складений ТОВ «Служба миттєвого кредитування» за кредитним договором № 616 від 05 травня 2021 року, заборгованість ОСОБА_1 за період з 05 травня 2021 року по 30 листопада 2021 року становить 21 420,00 грн і складається із: 3 000,00 грн тіло кредиту, 18 420,00 грн відсотки (а.с. 9 зворотній бік-10).

01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» і ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, у тому числі за договором про надання фінансових послуг № 616 від 05 травня 2021 року (а.с. 13-18, 61).

Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 616 станом на 10 березня 2023 року становить 57 085,50 грн, яка складається із: 3 000,00 грн заборгованість по основній сумі кредиту, 18 420,00 грн заборгованість на дату відступлення права вимоги, 35 665,50 грн нараховані відсотки згідно кредитного договору за період з 01 грудня 2021 року до 05 травня 2022 року за відсотковою ставкою у розмірі 7,67% денних (а.с. 11).

10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, в тому числі за договором про надання фінансових послуг № 616 від 05 травня 2021 року, укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» і ОСОБА_1 (а.с. 19-25).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором № 616 від 05 травня 2021 року станом на 21 лютого 2024 року становить 57 085,50 грн і складається із: 3 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 54 085,50 грн заборгованість за відсотками (а.с. 12).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між відповідачем і первісним кредитором укладено договір позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконала, в передбачений у договорі строк кошти (суму позики) не повернула, внаслідок чого в неї виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики в розмірі 3 000 гривень.

Таким чином, заборгованість відповідача за тілом кредиту по вказаному договору становить 3 000,00 грн і вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 10 квітня 2018 року в справі № 910/10156/17, від 04 лютого 2020 року в справі № 912/1120/16 та від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16.

За умовами п. 1.2 і 1.3 договору про надання фінансових послуг № 616 від 05 травня 2021 року кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною, орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів.

Пунктом 1.4 договору про надання фінансових послуг визначено порядок нарахування процентів за користування кредитом, відповідно до якого нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у наступному порядку:

a) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту;

б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.а);

в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.б);

г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.в);

д) тип процентної ставки фіксована.

Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом (п. 1.4.1, 1.4.2 договору).

Водночас у заяві-анкеті (для отримання кредиту), яка є додатком № 1 до кредитного договору та без якої відповідно до вимог п. 1.6 вказаного договору такий договір не може вважатися підписаним, сторони погодили, що відповідач зобов`язується повернути кредит у розмірі 3 000,00 грн. Орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту. Строком на 365 днів з правом повернення достроково позичальник зобов`язався повернути кредит у розмірі 3 000,00 грн і сплатити проценти у розмірі 960,00 грн (а.с. 7 зворотній бік).

Аналізуючи наведені умови договору щодо строку, на який видається кредит, порядку нарахування процентів, суд приходить до висновку, що в договорі відсутні чіткі та зрозумілі для споживача умови про право кредитодавця нараховувати проценти за фактичне правомірне користування коштами після закінчення строку дії договору, оскільки в анкеті визначений орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту та нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту, тоді як зміст пункту 1.4. вказує на те, що нарахування процентів є саме відповідальністю позикодавця за неповернення кредиту (неправомірне користування коштами), хоча одночасно передбачено продовження строку кредитування до невизначеної дати.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що сторони не узгодили належним чином відповідальність за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України у виді сплати процентів за неправомірне користування кредитом.

Разом з тим, враховуючи, що відповідач не повернула наданий їй кредит у розмірі 3 000,00 грн, з відповідача підлягають до стягнення відсотки за користуванням кредитом у розмірі 960,00 грн, що визначені в заяві-анкеті та які остання зобов`язалася сплатити, підписавши вказану заяву-анкету.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання фінансових послуг № 316 від 05 травня 2021 року в загальному розмірі 3 960,00 грн, яка складається із: 3 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 960,00 грн заборгованість за відсотками в межах строку кредитування (16 днів).

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору № 02/01-2023 про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року, копію прайс-листа АО «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги № 510 від 07 лютого 2024 року, витяг з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 08 січня 2024 року та копію платіжної інструкції № 413000006 від 09 лютого 2024 року, згідно яких витрати понесені позивачем на правничу допомогу складають 17 000,00 гривень (а.с. 36 зворотній бік-37, 38, 39, 40, 41).

З копії платіжного доручення № 413000006 від 09 лютого 2024 року вбачається, що ТОВ «Коллект Центр» на рахунок адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» перераховано 52 000,00 гривень, призначення платежу оплата за надання правової допомоги згідно договору № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року.

Водночас, вказане платіжне доручення не свідчить про оплату витрат на професійну правничу допомогу, загальна сума яких складає 17 000 гривень, пов`язану саме з розглядом справи за позовом ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 .

Також слід звернути увагу на те, що з наданого позивачем витягу з акту № 3 про надання юридичної допомоги, який складений 08 січня 2024 року, вбачається, що ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс» погодили надання правових послуг адвокатським об`єднанням товариству у відповідності до заявки на надання юридичної допомоги за № 510, тоді як вказана заявкаскладена лише 07 лютого 2024 року, тобто вже після складення акту про надання вказаних послуг, що ставить під сумнів дійсність зазначених документів.

Оскільки суду не надано належних, достатніх і достовірних доказів на підтвердження витрат, понесених ТОВ «Коллект Центр» на професійну правничу допомогу, пов`язаних саме з розглядом даної справи, то суд не вбачає підстав для стягнення таких витрат і вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Оскільки позов ТОВ «Коллект Центр» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 210,05 грн, виходячи з розрахунку: 3 960 грн (розмір задоволених позовних вимог) * 3 028 грн (сума сплаченого судового збору) / 57 085,50 грн (розмір заявлених позовних вимог).

Щодо вимог відповідача про стягнення з позивача понесених судових витрат, слід зазначити таке.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу відповідачем надано копії договору про надання правничої (правової) допомоги № 23191 від 05 грудня 2023 року, додатку № 2 до вказаного договору, акту приймання-передачі послуг № 1 і розрахункової квитанції № 19/04/24 від 19 квітня 2024 року, згідно яких витрати понесені відповідачем на правничу допомогу складають 12 000,00 гривень (а.с. 109-115).

Однак, з огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову, суд вважає, що заявлена до стягнення з ТОВ «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності, а тому з огляду на зазначене вище та встановлені судом обставини, дійшов висновку про необхідність стягнення таких витрат у розмірі 4 000,00 грн, що буде відповідати критеріям розумності, справедливості та співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 3 722,40 грн (4 000,00 грн х 93,06% : 100%).

Керуючись ст. 207, 526, 549, 551, 610, 611, 626, 627, 628, 638, 1048-1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (, 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306) заборгованість за договором про надання фінансових послуг № 616 від 05 травня 2021 року в розмірі 3 960 (три тисячі дев`ятсот шістдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на відшкодування витрат по сплаті судового збору 210 (двісті десять) гривень 05 копійок.

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 3 722 (три тисячі сімсот двадцять дві) гривні 40 копійок.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 19 червня 2024 року.

СуддяМ.Герасименко