Провадження № 2/752/1956/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

/заочне/

07 листопада 2024 року Голосіївський районний суд м. Києві в складі:

головуючого- судді - Машкевич К.В.

за участю секретаря - Тертій К.Б.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Чернігівської міської ради про позбавлення батьківських прав, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом і просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилається в позові на те, що вона з 2008 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 квітня 2015 року був розірваний.

Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач з трьохмісячного віку доньки пішов з сім`ї та з того часу адекватних відносини не підтримував.

Дитина знаходиться на її повному утриманні та на даний час разом з нею проживає за кордоном.

Батько дитини не цікавиться життям доньки, ніколи не приймав участь у її вихованні, шкільному житті, не виконував батьківські обов`язки. Вона намагалась налагодити стосунки між батьком та дитиною, а також возила дитину до матері відповідача, з метою встановлення родинних стосунків з бабусею, однак результату позитивного досягнуто не було.

Відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів та має заборгованість по аліментах у розмірі 350041,25 грн.

Батько дитини не вживав заходи до налагодження стосунків із дитиною, не вітав з днем народження та іншими святами, донька його не пам`ятає.

Крім того, відповідач веде аморальний спосіб життя. Не працює офіційно, зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами. Систематично скоює правопорушення, за що неодноразово притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності. Зокрема його було засуджено за злочин, передбачений ч. 2 ст. 153 КК України.

Батько дитини умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків та ставить на перше місце власний інтерес, його спосіб життя несе загрозу спільній дитині та може сформувати для неї поганий приклад або пригнітити її психічний стан через сором за поведінку батька.

Зазначає, що дитини виховується батьком та матір`ю в повноцінній родині, а спілкування з біологічним батьком не відбувається, а якщо відбувалось, то завдало дитині шкоди.

На підставі викладеного просить задовольнити позов.

Ухвалою від 06 жовтня 2023 року у справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

10 липня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися від представника позивача надійшла заява у якій просила слухати справу у відсутність сторони позивача та не заперечувала проти заочного рішення суду.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надали висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до його неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та просили його врахувати при ухваленні рішення.

Суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. ч. 7, 8 та 9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини, доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Даний факт підтверджується Свідоцтвом про народження № НОМЕР_1 від 27 жовтня 2009, виданий Відділом реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області.

Сторони перебували в шлюбі з 2008 року, який заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 квітня 2015 року був розірваний.

19 грудня 2015 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області.

Позивач зазначає про те, що відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності, злісно ухиляється від сплати аліментів, не бачиться та не спілкується з дитиною, не бере участь у її вихованні та в шкільному житті.

З довідки Чернігівської загальноосвітньої школи I - III ступенів №7 Чернігівської міської ради Чернігівської області від 04 вересня 2023 року №129 вбачається, що ОСОБА_5 відвідує заняття у школі. Учениця завжди охайна та доглянута. Мати дитини спілкується з педагогами, які навчають доньку, цікавиться шкільним життям дитини. Батько ОСОБА_2 контакту зі школою, де вчиться ОСОБА_5 , не підтримує, із вчителями не спілкується /а.с.52/.

Відповідно до довідки від 11 липня 2016 року №70, виданої дошкільним навчальним закладом №10 Прилуцької міської ради Чернігівської області за час перебування дитини в дошкільному закладі батько дитини ОСОБА_2 , не забирав дитину додому, не брав участі у батьківських зборах, не спілкувався з вихователем /а.с.53/.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданою державним виконавцем Ольгою Куц заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 березня 2023 року в рамках ВП НОМЕР_4 становить 350041,25 грн. /а.с.51/.

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2011 року відповідача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 153 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки /а.с.-87-94/.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 січня 2012 року вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 29 березня 2011 року щодо ОСОБА_2 залишено без змін /а.с 95-100/.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розмірі 510 грн. /а.с. 101/.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 31 жовтня 2021 року /а.с.102-104/.

Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 червня 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у скоєнні злочину передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком два роки. На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням, якщо протягом одного року іспитового строку не вчинити нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки /а.с.105-107/.

Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч.ч.1, 2,4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішеннях у справах «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року та «Савіни проти України» зазначає, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці.

При цьому позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і саме інтереси дитини повинні мати переважний характер над інтересами батьків.

Між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

На думку Суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються переліком, зазначеним у вище приведеній постанові Пленуму, і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

Ухилення одного з батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є правовою підставою для позбавлення батьківських прав.

Однак, дане поняття, тобто ухилення від виконання батьківських обов`язків, є оціночним і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів.

В п. 52 рішення «Савіни проти України» зазначено, що Судом враховується, що держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер.

Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави.

Не подавши відзиву та не з`явившись до суду, відповідач даних обставин не спростовував, підтвердження інтересу до дитини не довів.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 12 березня 2024 року №135, враховуючи пропозиції комісії з питань захисту прав дитини, керуючись ст. 164 Сімейного кодексу України виконавчий комітет Чернігівської міської ради, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі ст. 19, 164, 171 СК України, виходячи з наявних матеріалів справи, враховуючи висновок виконавчого комітету Чернігівської міської ради, суд вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача стосовно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Виходячи з цього, суд вважає, що зазначені вище фактори у своїй сукупності свідчать про ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним своїми обов`язками і небажанням виконувати їх, що дає суду підстави для висновку про позбавлення його батьківських прав.

Суд враховує, що з точки зору закону позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

В той же час відповідач, не з`явившись до суду та не подавши відзив, не намагався довести своє бажання виховувати дитину, обставини, приведені в позові не спростував.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначає, що з 01 січня 2023 року розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб становить 2 684, 00 грн.

Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн. на користь держави.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 141, 150, 155, 164, 165, 180, 181, 182, 184 Сімейного Кодексу України, Конвенцією про права дитини, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273ЦПК України,суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Чернігівської міської ради про позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073,60 грн. судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя К.В. Машкевич