532/1931/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді - Назарьової Л. В,

з участю секретаря судового засідання - Маляренко І. М,

учасники справи:

позивач - ТОВ «ВІН ФІНАНС»,

представник позивача Міньковська А. В,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кобеляки, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

22 серпня 2024 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», у якій представник позивача зазначив, що 14.11.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №L4515663 в електронній формі. На виконання умов кредитного договору кредитор перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, натомість позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, в наслідок чого виникла заборгованість в загальному розмірі 11156,32 грн, яка складається з тіла кредиту 5500,00 грн і заборгованості по відсоткам за користування кредитом 1073,00 грн.

01.07.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за договором кредитної лінії №L4515663 за яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно ОСОБА_1 .

Станом на дату укладення договору відступлення права вимоги №01072019 від 01.07.2019 року, сума заборгованості відповідача перед новим кредитором - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором становила 11156,32 грн.

25.07.2024 року відповідно до протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС».

Однак у супереч умов кредитного договору та вимог закону відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів і комісії, внаслідок чого виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відтак, заборгованість відповідача за кредитним договором № L4515663 від 14.11.2018 року складає 11156,32 грн, сума збитків з урахуванням 3% річних - 1005,35 грн, сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 4834,83 грн, а всього в сумі 16 996,50 грн.

Враховуючи вищевикладене, представник позивача прохає суд стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» заборгованість за кре- дитним договором № L4515663 від 14.11.2018 року у загальному розмірі 16996,50 грн, яка складається із суми заборгованості 11 156,32 грн, суми інфляційних втрат 4834,83 грн, суми 3% річних 1005,35 грн, а також судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

24 вересня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач ОСОБА_1 прохав відмовити у задоволенні позову в зв`язку з недоведеністю позовних вимог та за спливом строку позовної давності. Разом з тим, суд не приймає до уваги поданий відзив на позовну заяву, оскільки викладені в ньому обставини не стосуються предмета спору (стягнення заборгованості за іншим кредитним договором).

17 жовтня 2024 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що кредитний договір він не укладав. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення відповідачу, підтвердження відповідачем пропозиції щодо укладення договору, зокрема, довідка про ідентифікацію клієнта, хронологія вчинення дій щодо укладення кредитних договорів у формі електронного правочину. Також зазначає, що позивачем не доведено факт перерахування відповідачу тіла кредиту, не доведено розміру фактично наданих у кредит коштів та розмір відсотків, в зв`язку з чим, на його думку, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Так, відповідно до розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, за період з 14.11.2018 року по 01.07.2019 року він, ОСОБА_1 , ніби то має заборгованість в сумі 11 156,32 грн, а саме 5500 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1073,00 грн - заборгованість за процентами, 1833,32 грн - штраф/пеня, а також комісія - 2750,00 грн. Наданий розрахунок не містить обов`язкових реквізитів, є внутрішнім документом позивача, та не є належним і допустимим доказом отримання кредитних коштів та користування ними.

Крім цього, на підтвердження факту укладення 14.11.2018 року кредитного договору між ТОВ «ФК «ДІНЕРО» та ОСОБА_1 позивачем до матеріалів справи додано роздрукований примірник договору, в якому у розділі відомостей про позичальника вказано прізвище, ім`я, по батькові відповідача, адреса його проживання та ідентифікаційний код. При цьому, кредитний договір не містить відомостей про одноразовий ідентифікатор, який має бути згенерований при підписанні відповідачем ОСОБА_1 цього договору. Також не містять відомостей про такий одноразовий ідентифікатор ані правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), ані Паспорт споживчого кредиту, додані позивачем до позовної заяви в якості обґрунтування укладення між позивачем та відповідачем 14.11.2018 року кредитного договору.

Доказів проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету суду не надано. Зазначення у тексті договору його особистих даних (прізвище, ім`я, по батькові відповідача, адреса його проживання та ідентифікаційний код) не підтверджує підписання останнім кредитного договору в електронній формі. За таких обставин, ОСОБА_1 вважає недоведеним факт укладання 14.11.2018 року між ним та ТОВ «ФК «ДІНЕРО» кредитного договору.

Щодо отримання відповідачем коштів у розмірі 5500,00 грн зазначає, що надані позивачем докази не є первинними бухгалтерськими документами, вони не містять даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти, повного номеру картки, що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу ТОВ «ФК «ДІНЕРО» коштів в сумі 5500,00 грн на картковий рахунок, який належить саме відповідачу. Вважає, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Крім цього, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надані суду первісні виписки по рахунку надання відповідачу грошових коштів, а тому на підтвердження вимог статті 1054 ЦК України, щодо виконання своїх зобов`язань, а саме, що позивачем надано грошові кошти відповідачу у розмірі та умовах встановленим договором, на який посилається в обґрунтуванні своїх позовних вимог в матеріалах справи докази відсутні. З урахуванням викладеного, вважає недоведеним факт укладення кредитного договору та надання відповідачу кредитних коштів, а тому, відповідно, і наявність правових підстав для стягнення коштів. Крім цього, прохає суд застосувати строк позовної давності та на підставі цього відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 30 серпня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача, ТОВ «ВІН ФІНАНС», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач, ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак у поданих до суду додаткових поясненнях прохав розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги не визнає.

Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, дійшов до таких висновків.

На підтвердження позовних вимог представник позивача надав суду примірник Додаткової угоди № АМ2689377 до спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG8800530 вбачається, що 14.11.2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено Додаткову угоду до спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії (далі Договір), відповідно до умов якого ліміт кредитної лінії становить 5500 грн, сума кредиту 500 грн, відсоткова ставка 0,65% в день, комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю 7,5 грн в день, потенційний ліміт кредитної лінії становить 20 000 грн, надана сума кредиту 5500 грн, загальна вартість кредиту 6573 грн, реальна річна відсоткова ставка 234,00%, дата повного погашення 14.12.2018 року, штраф, якщо є - 50% (а.с. 15).

Разом з тим, суд звертає увагу, що в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 14.11.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та відповідачем було укладено договір кредитної лінії № L4515663. Однак на підтвердження факту укладення між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ОСОБА_1 позивачем було надано саме договір № AG8800530.

Також представником позивача надано примірник Додаткової угоди №АМ2689377 до спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG8800530 від 14.11.2018 року, положення та умови якого ідентичні із Договором, який міститься в матеріалах справи (а.с. 15), окрім умови щодо дати повного погашення: 13.01.2019 року (а.с. 16).

Крім цього, представником позивача надано примірник Додаткової угоди №АМ2689377 до спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG8800530 від 14.11.2018 року, положення та умови якого ідентичні із Договорами, які містяться в матеріалах справи (а.с. 15-16), окрім умови щодо дати повного погашення: 12.02.2019 року (а.с. 17).

Із наданого представником позивача примірнику Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG8800530 вбачається, що 14.11.2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено Спеціальні умови для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії (далі Договір), відповідно до умов яких ліміт кредитної лінії становить 5000 грн, сума кредиту 5000 грн, відсоткова ставка 0,65% в день, комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю - 75 грн в день, потенційний ліміт кредитної лінії становить 20 000 грн, надана сума кредиту 5000 грн, загальна вартість кредиту 5975 грн, реальна річна відсоткова ставка 234,00%, дата повного погашення 14.12.2018 року, штраф, якщо є - 50% (а.с. 22).

Згідно п. 1.1, 1.2 Договору, ці Спеціальні умови для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії були створені на основі Заяви позичальника, яка була подана через особистий кабінет на порталі та відповідно до оцінки кредитоспроможності (платоспроможності) позичальника на власний розсуд кредитодавця, і лише тоді, коли позичальник прочитав, оцінив та прийняв умови користування порталом, політику конфіденційності, паспорт споживчого кредиту, загальні умови Договору кредитної лінії та пропозиції кредитора щодо спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії, що були надані позичальнику через особистий кабінет на порталі. Ці спеціальні умови для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії включають терміни, які визначаються та регулюються Загальними умовами Договору кредитної лінії, є невід`ємною частиною Договору кредитної лінії та виконуватимуться сторонами відповідно до загальних умов Договору кредитної лінії, укладаються дистанційно та мають юридичну силу без будь якого підпису на папері (п. 2-4 Договору). Відомостей (відміток) про підписання відповідачем ОСОБА_1 такого договору (Спеціальних умов та/або Додаткових угод до них) електронним підписом (як це зазначено в самому договорі) чи будь-яким іншим способом, а також наявність одноразового ідентифікатора, яким відповідач мав їх підписати, договір не містить. Відсутні дані та інформація про позичальника, його ідентифікація, і чи підписувався ним договір взагалі.

До вищезазначених примірників договорів представником позивача додано Загальні умови Договору кредитної лінії (а.с. 18-20), які не містить ні даних позичальника, які могли би ідентифікувати його особу, ні його підпису одноразовим ідентифікатором, ні дати його вчинення тощо, а тому неможливо однозначно встановити, що саме ОСОБА_1 ознайомився, погодився, та підписав Загальні умови. Відміток про підписання відповідачем Загальних умов Договору кредитної лінії електронним підписом (як це зазначено в самих умовах) чи будь-яким іншим способом, такі умови не містять.

Суд звертає увагу, що відповідно до розділу 2 Загальних умов Договору кредитної лінії, а саме п. 2.4, вказаний договір, включаючи його додаткові угоди, укладений за допомогою дистанційних засобів та має таку ж силу, як і договір підписаний у паперовому вигляді. Відповідно до п. 2.3, одержання позичальником суми кредиту, зазначеної в спеціальних умовах кредиту або в додатковій угоді до спеціальних умов кредиту, становить факт того, що додаткову угоду до спеціальних умов кредиту на підставі наступної (повторно) заяви або запиту позичальника у відповідності з договором, між сторонами було укладено за допомогою дистанційних засобів.

Розділом 1 Загальних умов Договору кредитної лінії визначено, що рахунком позичальника є поточний банківський рахунок позичальника, зазначений у спеціальних умовах кредиту чи поточний банківський рахунок з якого позичальник будь-коли робив переказ коштів кредитодавцю та/або на який він будь-коли одержував кошти від кредитодавця.

Водночас ані в спеціальних умовах для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № НОМЕР_1 , ані в додаткових угодах до них не вказаний банківський рахунок позичальника (а.с. 15-17, 22).

Також наявні Паспорти споживчого кредиту - Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), кожен із яких значиться як Додаток 1 до Закону України «Про споживче кредитування» (а.с. 20-21), не містять відмітки про їх підписання відповідачем. Зі змісту наданих паспортів споживчого кредиту не можливо однозначно встановити, щодо якого саме кредитного договору, наданого позивачем, містяться ті, чи інші умови, які визначені у цих паспортах до кредитного(-их) договору(-ів).

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № AG8800530 позивачем надано довідку про ідентифікацію, розрахунок заборгованості за період з 14.11.2018 по 01.07.2019, виписку з рахунку, розрахунок штрафів (а.с. 23-27, 36).

Згідно довідки про ідентифікацію (а.с. 24), наданої представником позивача на підтвердження факту прийняття та погодження умов договору, його підписання позичальником із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (otp-пароль), не можливо встановити які саме із запропонованих умов кредитних договорів (додаткові угоди та/або спеціальні умови (а.с. 15-17, 22), відповідач погодив та ознайомився, та якого саме договору умови прийняв перед підписанням шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, як про це зазначено у довідці.

Крім того, до матеріалів справи для дослідження судом не надано належним чином завіреної заяви позичальника, яка мала бути подана ним кредитору через Особистий кабінет на порталі останнього, Умов користування порталом, Політики конфіденційності, Паспорта споживчого кредиту, Загальних умов договору кредитної лінії та Пропозиції кредитора щодо Спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії, що мали бути надіслані відповідачу для ознайомлення та погодження через Особистий кабінет на порталі.

Як стверджує позивач, кредитний договір № L4515663 від 14.11.2018 року укладений із відповідачем у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом положень ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Надані суду примірники кредитного договору відсутні будь-які підтвердження погодження ОСОБА_1 умов договору.

Крім цього суду не надано підтвердження про перерахування ОСОБА_1 коштів за кредитним договором № L4515663 (AG8800530).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 («Позика»), якщо інше не встановлено параграфом 2 («Кредит») і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У пункті 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Положеннями ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Нормами ч. 3, 6, 7, 8, 12 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 цього Закону визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону).

На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

У статті 5 цього Закону вказано, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

За змістом статтей 6, 7 цього Закону, для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 року (справа № 910/1162/19) та від 19.01.2022 року (справа №202/2965/21).

За таких обставин, суд приходить до висновку про неукладеність оспорюваного кредитного договору в електронній формі.

Крім цього, враховуючи, що кредитний договір є реальним, так як згідно з положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України, є укладеним з моменту передання грошей, надання доказів про перерахування кредитодавцем суми грошової позики (кредиту) на зазначений в договорі рахунок позичальника для висунення і доведення вимоги позивачем (новим кредитором) про стягнення з боржника є обов`язковим.

На підтвердження обставин перерахування грошових коштів відповідачу за спірним кредитним договорам та наявності у відповідача боргу за цим договором позивач надав відповідні розрахунки заборгованості.

Згідно розрахунку суми заборгованості за договором AG8800530 за період з 14.11.2018 по 01.07.2019 (а.с. 23), заборгованість складає 11 156,32 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 5500,00 грн, проценти для початково зазначеної тривалості - 1073,00 грн, нараховані штраф/пеня - 1833,32 грн, комісія за підготовку та направлення документів у зв`язку з простроченою заборгованістю - 2750,00 грн. Розрахунок датований 21.05.2024 року, складений та підписаний представником первісного кредитора ТОВ «Дінеро».

Згідно розрахунку штрафів (а.с. 36) 3 % річних складають 1005,35 грн, інфляційні втрати 4834,83 грн. Відомості про виконавця та складання такого розрахунку штрафів відсутні.

Водночас наданий розрахунок заборгованості за кредитним договором не доводить факт отримання відповідачем кредитних коштів (кредиту), користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу.

В матеріалах справи відсутні докази того, яким чином кредитні кошти були надані позичальнику (відсутня інформації щодо наявності банківської картки, на яку міг бути виконаний переказ чи інформації щодо зарахування цих коштів на належний йому банківський рахунок) на виконання умов договору AG8800530, що позбавляє суд можливості оцінити докази на підтвердження заявлених позовних вимог.

Надану до суду копію виписки з рахунку станом на 01.07.2019 року (а.с. 25-27), складену та підписану представником ТОВ «Дінеро», скріплену відповідною печаткою, суд не може прийняти як самостійний доказ наявності заборгованості у відповідача та її розміру, так як виписка по рахунку не є первинним документом, а інших допустимих доказів на підтвердження кредитної заборгованості позивачем не надано.

У позовній заяві представник позивача зазначив, що 25.07.2024 року відповідно до протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС».

Як стверджує позивач, до нього перейшло право грошової вимоги за договором кредитної лінії № L4515663 від 14.11.2018 року, укладеним між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 на підставі Договору відступлення прав вимоги № 01072019 від 01.07.2019 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Верховний Суд у постанові від 03 листопада 2021 року (справа №301/2368/14-ц) зазначив, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги слід звернути увагу на наявність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором.

На необхідність перевірки факту перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року в справі № 2-879/11 (провадження №61-10005св21), з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором.

На підтвердження факту переходу прав вимоги від первісного кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (нині ТОВ «ВІН ФІНАНС») останнім надано договір відступлення прав вимоги №01072019 від 01 липня 2019 року, згідно з умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» права грошової вимоги до боржників за кредитним договорами, вказаними в Реєстрі боржників (а.с. 9-14).

Відповідно до п. 1 Договору, кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрах боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором. Новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у реєстрах боржників, та набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.

Згідно розділу 2 Договору, Форма Реєстру наведена в Додатку № 1 до цього Договору. При цьому, не зважаючи на те, що згідно п.8.3.1 та 13.7 Договору, Реєстр боржників, є невід`ємною частиною договору - такого Реєстру боржників до матеріалів справи не долучено, лише Форму реєстру боржників без зазначення будь-яких відомостей, тобто самий бланк (зразок).

Окрім цього, суд також звертає увагу на те, що доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення прав вимоги, який є оплатним, стороною позивача не надано.

Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Відтак, позивачем не надано та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок останнього.

Таким чином, відсутність доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісним кредитором позбавляє суд можливості встановити та перевірити обставини, які підлягають доказуванню у справі.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу позову, а саме: доказів виникнення прав і обов`язків за договором відступлення прав вимоги та доказів наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданої відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № L4515663 від 14.11.2018 року у розмірі 16 996,50 грн.

Суд не застосовує строки позовної давності, оскільки судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи, що судом прийнято рішення про відмову в задоволенні в позові, то відповідно не підлягають задоволенню вимоги про стягнення із відповідача понесених позивачем судових витрати.

Керуючись статтями 2, 7, 12, 13, 76-78, 81, 223, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Сторони:

позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», , місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя