УХВАЛА

06 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 463/5390/22

провадження № 61-1288св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи:держава російська федерація, Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: держава російська федерація, Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

У заяві ОСОБА_1 просив встановити факт, що його вимушене переселення у березні 2014 року з тимчасово окупованої території Донецької області України:

- відбулося внаслідок терористичного акту та подальшої триваючої терористичної діяльності, тимчасової окупації території Донецької області України, вчиненого російською федерацією;

- призвело до порушення його конституційних прав, передбачених Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та Конституцією України, зокрема, права на життя, права на свободу та повагу до честі і гідності, права на свободу і особисту недоторканість, права на повагу до приватного та сімейного життя, права на вільний вибір місця проживання громадянина на території своєї країні, права на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди, права на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, права на свободу світогляду, права на освіту, права на користування та розпорядження своєю власністю.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 04 липня

2023 року заяву задоволено частково.

Встановлено факт, що вимушене переселення ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , у березні 2014 року з тимчасово окупованої території Донецької області відбулось внаслідок терористичного акту та тимчасової окупації території Донецької області України, вчиненого російською федерацією. В іншій частині заяви відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 липня 2023 року в частині відмови в задоволенні вимог заяви про встановлення факту порушення конституційних та конвенційних права заявника скасовано та в цій частині ухвалено нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 в частині порушення конституційних прав, передбачених Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод

від 04 листопада 1950 року та Конституцією України, зокрема, права на життя, права на свободу та повагу до честі і гідності, права на свободу і особисту недоторканість, права на повагу до приватного і сімейного життя, права на вільний вибір місця проживання громадянина на території своєї країни, права на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди, права на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, права на свободу світогляду, права на освіту, права на користування та розпорядження своєю власністю, - залишено без розгляду.

Роз`яснено ОСОБА_1 право подати позов на загальних підставах.

Рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту, що вимушене переселення ОСОБА_1 у березні 2014 року з тимчасово окупованої території Донецької області відбулось внаслідок терористичного акту та тимчасової окупації території Донецької області України, вчиненого російською федерацією, апеляційним судом не переглядалося.

Постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 28 грудня 2023 року залишено без змін.

У жовтні 2024 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, яким заявник просить встановити факт подальшої триваючої терористичної діяльності з боку рф, а саме встановити в повному обсязі відповідно до його вимог факт, що вимушене переселення ОСОБА_1 у березні 2014 року з тимчасово окупованої території Донецької області відбулось внаслідок терористичного акту та подальшої триваючої терористичної діяльності, тимчасової окупації території Донецької області України, вчинених російською федерацією.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

У розглядуваній справі Верховний Суд, ухвалюючи судове рішення про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції, якою залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 в частині вимог про встановлення факту порушення конституційних та конвенційних права заявника, - без змін, визнав, що вказана постанова ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ним оскаржувалось в касаційному порядку також і рішення суду першої інстанції, яким частково було задоволено вимоги заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, не впливає на наявність підстав для ухвалення додаткового рішення Верховним Судом, оскільки в цій частині рішення суду першої інстанції не переглядалось в апеляційному порядку та відповідно не може бути переглянуто в касаційному порядку.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 6.11. постанови від 22 травня

2024 року у справі № 227/2301/21 вказала, що у разі якщо судове рішення першої інстанції або рішення у якійсь частині не переглядалися апеляційним судом, приписи пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України виключають можливість касаційного оскарження такого рішення або його відповідної частини.

Верховний Суд у постанові від 09 жовтня 2024 року вказав, що апеляційний суд правильно скасував рішення суду в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, тому повторне скасування рішення районного суду ще й Верховним Судом не вимагається.

Враховуючи, що Верховний Суд не ухвалював судового рішення по суті вимог заяви ОСОБА_1 , а погодився з висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 в частині вимог про встановлення факту порушення конституційних та конвенційних права заявника, тому відсутні передбачені пунктом 1 частини першої статті 270 ЦПК України підстави для ухвалення Верховним Судом додаткового рішення у розглядуваній справі.

У випадку, якщо ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції не ухвалив рішення стосовно його певної вимоги, з приводу якої були подані докази і пояснення, він не позбавлений права звернутися з відповідною заявою про ухвалення додаткового рішення до цього суду, яким у встановленому порядку буде перевірена наявність передбачених законом підстав для ухвалення додаткового рішення.

Керуючись статтею 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 463/5390/22.

Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович