Справа № 159/7801/23
Провадження № 2/159/363/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в особі головуючого судді Шишиліна О.Г. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування заподіяної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся із позовом про стягнення з відповідача шкоди заподіяної внаслідок ДТП, що сталося 31.05.2023р., де він був пасажиром автомобіля Хонда д.н.з НОМЕР_1 . Стосовно події зареєстроване кримінальне правопорушення в якому досудове розслідування винуватцем події вважає водія автомобіля «Volkswagen Passat B5» д.н.з НОМЕР_2 , який не був застрахований в порядку Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За таких підстав позивач звернувся із заявою до МТСБУ про виплату страхового відшкодування завданої йому шкоди, а саме витрат на лікування, шкоди пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності та моральної шкоди. Проте відповідач безпідставно зупинив строк розгляду його заяви та не виплачує відшкодування. За таких підстав просить суд з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог стягнути з відповідача моральну шкоду як страхове відшкодування в сумі 677,74 грн., витрати на лікування 12554,97 грн., шкоду пов`язану з тимчасовою втратою працездатності в сумі 5359,92 грн., пеню 2688,08 грн. за прострочку виплати, та на підставі ст.625 ЦК України 3% річних 226,93 грн., інфляційні втрати в сумі 181,12 грн., а також судові витрати на правничу допомогу 5000,00 грн.

Відповідач надав суду відзив, в якому зазначив, що позивачем до заяви про відшкодування шкоди додані незрозумілі чеки про витрати, а також не надано доказів втрати працездатності. Крім того, розгляд заяви призупинений, оскільки по факту ДТП відсутнє рішення суду про встановлення винуватця ДТП.

Позивач надав відповідь на відзив, яким спростував доводи відповідача.

Судом встановлено:

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.05.2023р. зареєстроване кримінальне провадження №0000194, із викладених обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 Кримінального кодексу України убачається, що 31.05.2023р. близько 18:50 год. на автодорозі Т-03-02 між населеними пунктами м. Любомль с. Згорани, неподалік р. Нережа, позанаселеними пунктами, на ділянці дороги, що має заокруглення, трапилася ДТП за участю автомобіля «Volkswagen Passat B5» р.н. НОМЕР_2 в якому перебували військовослужбовці НОМЕР_3 прикордонного загону (в/ч НОМЕР_4 ), внаслідок якого загинуло 3 особи, водій та його пасажири.

З рапорту від 31.05.2023р. №2178 вбачається, що за результатом відпрацювання відомостей кримінального характеру було встановлено, що 31.05.2023р. близько 18:50 год. водій автомобіля «Volkswagen Passat B5» ОСОБА_2 невпорався з керуванням, виїхавши на зустрічну смугу допустив зіткнення із автомобілем марки Хонда д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 його пасажир ОСОБА_1 отримав травми та доставлений до лікарні м. Любомль.

З листа відповіді адвокату Ільків М.М. №12-31-32060вих-23 від 14.09.2023р. ДБР вбачаються, що ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000194 є потерпілим та досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершене.

Як вбачається з реєстру МТСБУ цивільно правова відповідальність водія автомобіля д.н.з НОМЕР_1 станом на 31.05.2023р. була застрахована в ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" (УТСК). Цивільно правова відповідальність водія автомобіля д.н.з НОМЕР_2 не була застрахована.

За вказаними обставинами в МТСБУ зареєстрована справа 94403, статус справи призупинено. Також наявні відомості про те, що потерпілий ОСОБА_1 був пасажиром ТЗ AC3033CI. Винуватцем ДТП вказаний водій ТЗ WH39803 ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування.

Особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди.

12.07.2023р. позивачем подано заяву про виплату страхового відшкодування на суму 13232,71 грн., з яких 12254,97 грн. витрати на лікування, 677,74 грн. маральна шкода. Також із заяви вбачається, що вищенаведені вимоги закону виконані. Також крім іншого, до заяви додано оригінали розрахункових чеків, товарні квитанції, виписка із медичної карти висновки МРТ, КТ, аудіометрію, довідка військово-лікарської комісії.

Листом №3-01а/25247 від01.08.2023р. МТСБУ повідомило позивача, що для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди МТСБУ необхідно отримати завірений належним чином документ, складений відповідною повноважною установою (вирок суду, постанова про відмову в порушенні кримінальної справи), що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП. А також для отримання відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням, позивачу необхідно надати до МТСБУ довідку про термін тимчасової непрацездатності, належним чином оформлену та завірену відповідним медичним закладом.

01.08.2023р. позивачем подано заяву про долучення документів додатками до якої є виписка із медичної карти стаціонарного хворого №10710 та довідка про тимчасову втрату працездатності.

19.10.2023р. позивачем подано заяву про уточнення до заяви про страхове відшкодування на загальну суму 18592,63 грн., з яких 12554,97 грн. витрати на лікування, 677,74 грн. моральна шкода, 5359,92 грн. шкода пов`язана із тимчасовою втратою працездатності.

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Відповідно до ст.24.1 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. 24.2. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. 24.3. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

На обґрунтування зазначених витрат на лікування позивач суду надав копії фіскальних чеків (а.с.11-12):

0126939 від 16.06.2023р. бандаж універсальний 475,15 грн

172158 від 01.06.2023р. пакет п/е 0,15 грн., кетолонг-д 68,85 грн., разом 69,00 грн.

0125809 від 04.06.2023р. бандаж п_сляполог 910 грн.

нерозбірливий 4147 від 03.06.2023р. сакоділ __ грн, ормолак 107,70 грн., разом 110,29 грн.

112077 від 07.06.2023р. пробіз капс№30 204,30 грн., Тайгерон 199,90 грн., разом 404,20 грн.

Нерозбірливий левомак 145 грн.

0126939 від 16.06.2023р. бандаж універсальний 475,15 грн., що на думку суде є тотожним із чеком зазначеним першим в переліку. Оскільки всі данні: час, дата, спосіб оплати, номер чеку, пакет даних, перелік товару, ціна є тотожними.

нерозбірливий 9431 від 21.06.2023р. сертофен 134,50 грн., пантамак 50,60 грн., разом 185,10 грн.

0094185 від 07.06.2023р. квайт 141,90 грн., неоргін 390,10 грн., пакет 0,60грн., прегна 440,50 грн., разом 934,18 грн.

0094222 від 07.06.2024р. ледокаін 17,92 грн, локсідол 208,60 грн., онтазен 1009,60 грн., троксевазін 150,70 грн., шприц 2мл. 4,50грн., шприц 5мл 9,20 грн., разом 1320,38 грн.

0094172 від 07.06.2023 кетолонг 73,89 грн., метоклопрамід 34,75 грн., набір гінек№3 38,10 грн., натрію хлорід 48,60 грн., ношпа 53,39 грн., оменакс 554,60 грн., шприц 10мл 6,80 грн., шприц 5 мл 6,90 грн., разом 784,36 грн.

Крім того, надано копії товарні чеки (а.с.13-17) №ЧК-0094546 від 10.06.2023р. на суму 789,70 грн., №ЧК-0094483 від 09.06.2023р. на суму 901,50 грн., №ЧК-0094702 від 11.06.2023р. на суму 2391,75 грн, №ЧК-0094669 від 11.06.2023р. на суму 1109,03 грн., №ЧК-0094994 від 13.06.2023р. на суму 1550,18 грн. та чек про оплату зазначених чеків терез термінал. (а.с.18)

Виписка №10710 із медичної карти стаціонарного хворого вказує, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні після вищезазначеного ДТП з 31.05.2023р. по 23.06.2023р., під час лікування проходив обстеження КТ ОГК, ОЧП, ОМТ, рентгеноглафія ОГК, МРТ лівого колінного суглобу, Аудіометрія, УЗД ОЧП, аналізи. Отримував медикаментозне лікування: Антибіотико терапія, інфузійна, протизапальна, перев`язки. Отже у вказаній виписці відсутні данні (рекомендації) на застосування (придбання) ліків, за яким надано вищенаведені розрахункові чеки. Не зазначається про них і у копіях висновків КТ, МРТ, аудіометрії.(а.с.20-22). Інші докази на підтвердження здійснення витрат у справі відсутні.

Таким чином, суд приходе до висновку, що позивачем не доведено обставин передбачених абз.3 п24.1 ст.24 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За таких обставин відповідач зобов`язаний був керуватися п.24.3 Закону та здійснити відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, у розмірі що становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів., що дорівнює 5360,00 грн. (6700 грн/30 * 24 дн. лікування =5360 грн.)

З копії довідки військово-лікарської комісії від 23.06.2023р. №818 вбачається, що позивач внаслідок ДТП потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Інших доказів на відшкодування шкоди суду позивачем не надано.

Відповідно до ст.25 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю.

Враховуючи, що позивач є військовослужбовцем та за відсутності даних про його втрачені доходи суд вважає, що позивач не довів правомірність своєї вимоги.

Відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому відбувається в порядку ст. 26-1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» де зазначено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Як вбачається з обставин справи, підстави звернення позивача до МТСБУ на відшкодування шкоди у даному випадку виникли в порядку підпункту "а" пункту 41.1 Закону, оскільки водій ТЗ WH39803 ОСОБА_2 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, суд приходе до висновку, що вимоги до позивача до МТСБУ про відшкодування моральної шкоди в сумі 677,74 грн. не гуртуються на законі тому не підлягають задоволенню.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Згідно із статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За правилами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

Відтак, судом установлено, що листом №3-01а/33627 від 17.10.2023 року МТСБУ позивача повідомив про припинення перебігу строку для прийняття ним рішення щодо виплати позивачу страхового відшкодування до дати набрання рішення в цивільній, господарській або кримінальній справі законної сили та повідомлення про даний факт МТСБУ, як це передбачено абзацом 4 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відомості щодо результату розгляду кримінальної справи за фактом ДТП у матеріалах справи відсутні, за таких умов тобто саме з моменту набрання законної сили рішенням суду про стягнення з МТСБУ на користь позивача страхового відшкодування, у відповідача настане строк для виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання.

Ураховуючи наведене, суд вважає, що у діях МТСБУ відсутня вина у простроченні виплати страхового відшкодування, що передбачає можливість застосування штрафних санкцій, оскільки відповідно до абзацу 4 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ скористався своїм правом, передбаченим законом, для припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, а тому такий строк розпочинається з моменту набрання законної сили рішенням суду, ухваленим у цій справі, в частині стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування.

Таким чином вимоги позивача про стягнення пені, в сумі 2688,08 грн., 3% річних 226,93 грн., інфляційні витрати 181,12 грн. не підлягають задоволенню.

Аналогічного висновку дійшов ВС у Постанові від 22.12.2023р., справа № 345/3049/22.

Позивач звільнений від сплати судового збору в сумі 1073,60 грн. за подання цього позову, тому суд керуючись ст. 141 ЦПК України стягує цю розрахункову суму на користь держави.

Також позивачем заявлено судові витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн. Позивачем до позовної заяви не додано доказів судових витрат на правничу допомогу на суму попередньо розрахованих ним 5000 грн. 15.01.2024р. від представника позивача ОСОБА_4 подано заяву про намір подання таких доказів протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. За наведених обставин суд не стягує судові витрати позивача на правничу допомогу адвоката цим рішенням.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 141, 206, 263-266 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Моторне (транспортне) страхове бюро України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) страхове відшкодування шкоди пов`язаної з лікуванням в сумі 5360,00 грн..

Стягнути з Моторне (транспортне) страхове бюро України () на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.06.2024 року.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ), місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Моторне (транспортне) страхове бюро України () місце знаходження: 02154, місто Київ, Русанівський Бульвар, б.8

Головуючий:О. Г. ШИШИЛІН