РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1296/24

Провадження № 2/293/548/2024

05 листопада 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черняхівської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання права на земельну частку (пай),-

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ СПРАВИ

02.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Черняхівської селищної ради про визнання права на земельну частку (пай), за змістом якої просить визнати за ним, ОСОБА_1 , як за колишнім членом КСП ім. Ватутіна, право на земельну частку (пай), за рахунок земель запасу, не витребуваних паїв в межах території Черняхівської селищної ради (Селецький старостинський округ) Житомирського району Житомирської області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 15.08.1993 він був прийнятий в члени колективного сільськогосподарського підприємства імені Ватутіна, що було розташоване в с.Селець Черняхівського району Житомирської області, де працював різноробочим. 29.12.1995 КСП ім. Ватутіна було видано державний акт про право колективної власності на землю серії ІІ-ЖТ №000018. 20.04.1998 позивач був звільнений з членів КСП ім. Ватутіна за власним бажанням. Позивач зазначає, що на час видачі Державного акту на право колективної власності на землю він являвся членом КСП ім. Ватутіна та працював на вказаному підприємстві, однак не був включений до списків членів КСП, що мають право на земельну частку (пай). Вважає, що його права на земельну частку (пай) порушені КСП ім. Ватутіна та підлягають захисту в судовому порядку.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2023 справа №293/1296/24 передана на розгляд судді Збаражського О.М.

09.09.2024 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду у порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Підготовче засідання призначено на 10.10.2024.

Ухвалою від 10.10.2024, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 05.11.2024.

05.11.2024 в судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав викладених у позові, просив позов задовольнити.

Представник Черняхівської селищної ради в судове засідання не прибув, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності їх представника.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 15.08.1993 по 20.04.1998 року був членом колективного сільськогосподарського підприємства ім.Ватутіна, с.Селець Черняхівського району Житомирської області, працював різноробочим, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 , архівною довідкою Житомирської районної військової адміністрації від 27.05.2024, архівною довідкою Комунальної установи «Трудовий архів» Черняхівської селищної ради від 17.06.2024 (а.с.10-14, 15,16).

Згідно листа Управління надання адміністративних послуг Головного управління держгеокадастру у Житомирській області, вбачається, що в Державному фонді документації із землеустрою та оцінки земель Відділу №1 наявна «Документація по паюванню земель, переданих у колективну власність КСП ім.Ватутіна Селецької сільської ради Черняхівського району Житомирської області». За наявними у документації відомостями КСП ім. Ватутіна Селецької сільської ради Черняхівського району Житомирської області 29.12.1995 видано Державний акт серії ІІ-ЖТ №000018 про право колективної власності на землю. З вказаного листа також слідує, що ОСОБА_1 відсутній в списках осіб, які мають право на земельну частку (пай). Разом з тим в виписці з рішення загальних зборів колгоспників КСГП ім. Ватутіна від 22.05.1997 зазначено: «новоприйнятим в члени КСГП виділити земельні паї з видачею сертифікатів, якщо вони відпрацюють в даному господарстві не менше трьох років», та в списку з 18 чоловік за № 3 зазначений ОСОБА_1 , прийнятий в члени КСГП 01.05.1995 (а.с.31).

Згідно наданих у судовому засіданні пояснень, ОСОБА_1 після видачі КСП ім. Ватутіна Державного акту про право колективної власності на землю звертався до правління КСП з питанням, чому його не включили в списки осіб, які мають право на земельну частку (пай), на що отримав відповідь про те, що відсутній у вказаних списках, бо мало часу пропрацював у КСП ім. Ватутіна. Рішення про невнесення його до списків пайовиків не оскаржував, іншим способом захист своїх прав на земельну частку (пай) не здійснював.

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, МОТИВИ та ОЦІНКА СУДУ.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини дев`ятої статті 5 ЗК України (в редакції 1990 року) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

За частинами шостою, сьомою статті 6 ЗК України (в редакції 1990 року) при обчислені розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів, враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 ЗК України (у редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Відповідно до пункту 6 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

Згідно зі статтею 71 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до статті 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Згідно з вимогами статті 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові (стаття 80 ЦК Української РСР).

Позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Механізм застосування позовної давності повинен корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №907/50/16 зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює у неї цю можливість знати про посягання на права.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, доходить висновку про те, що хоча ОСОБА_1 мав право на земельну частку (пай) із земель КСП ім.Ватутіна Селецької сільської ради Черняхівського району Житомирської області, та право на позов у нього виникло ще у 1995 році, з моменту видачі державного акта на право власності на землю 29.12.1995, а тому трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК Української РСР, минув до набрання чинності ЦК України 2003 року, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Розпаювання земель колишніх колгоспів, яке почало проводитись з 1993 року, є загальновідомим фактом, Державний акт КСП ім. Ватутіна про право колективної власності на землю виданий у 1995 році, після чого позивач звертався до правління КСП з питанням щодо включення в списки осіб, які мають право на земельну частку (пай), на що отримав відповідь про те, що відсутній у вказаних списках, бо мало часу пропрацював у КСП ім. Ватутіна. Рішення про невнесення його до списків пайовиків позивач не оскаржував, іншим способом захист своїх прав на земельну частку (пай) не здійснював.

Таким чином, позивач знав про порушення свого права на отримання земельної частки (паю) ще з часу видачі КСП ім.Ватутіна державного акту на землю зі списком громадян, які мали право на земельну частку (пай), у зв`язку з не включенням його до вказаних списків пайовиків.

Суд зобов`язаний застосувати наслідки спливу позовної давності без подання відповідної заяви іншими сторонами спору.

Судова практика у спірних правовідносинах є сталою, Верховний Суд неодноразово висловлював подібну позицію, зокрема у постановах від 12 червня 2019 року у справі №702/962/17 (провадження №61-40068св18), від 17 червня 2020 року у справі №600/528/16 (провадження №61-36780св18), від 09 вересня 2020 року у справі №637/53/18 (провадження №61-1048св19), від 03 листопада 2020 року у справі №530/1367/18 (провадження №61-19378св19), від 29 вересня 2021 року у справі №686/14921/19 (провадження №61-3107св20), від 04 жовтня 2021 року у справі №190/1185/20 (провадження №61-7084св21), від 22 грудня 2021 року у справі №662/1660/18 (провадження №61-6204св19), від 08 листопада 2021 року у справі №615/870/20 (провадження №61-4437св21), від 10 лютого 2022 року у справі №132/1038/21 (провадження №61-19793св21).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши представлені в силу статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 пропустив строки позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Зважаючи, що за наслідком розгляду справи у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач:

Черняхівська селищна рада Житомирського району Житомирської області

місцезнаходження: майдан Рад 1, с-ще Черняхів, Житомирський район, Житомирська область, 12301

Повне рішення складено та підписано 11.11.2024.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ