Провадження № 2/742/1533/24
Єдиний унікальний № 742/5116/24
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
11 листопада 2024 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Бездідько В.М., за участю секретаря Лісафіної А.С., позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду м. Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник адвокат Нечай В.І., до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні з роботи,
Свої вимоги аргументує тим, що вона з 01.07.2023 до 14.06.2024 перебувала у трудових відносинах з відповідачем. При звільненні відповідач не виплатила компенсацію за невикористану відпустку.
У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимог та просили їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, з невідомих для суду причин, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення Укрпошти про вручення рекомендованого поштового відправлення, а також не подав відзиву на позовну заяву і не повідомив про поважні причини неявки в судове засідання.
У зв`язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до трудового договору між працівником, ОСОБА_1 та фізичною особою яка використовує найману працю, відповідачем ОСОБА_3 , укладено трудовий безстроковий договір від 30 червня 2023 року на невизначений строк з 01 липня 2023 року (а.с.14).
Відповідно до п.2 даного договору позивач зобов`язана виконувати обов`язки продавця непродовольчих товарів з повною матеріальною відповідальністю.
Відповідно до п.3 договору роботодавець зобов`язується проводити позивачеві оплату праці в розмірі мінімальної заробітної плати, та інші виплати, забезпечивши безпечні умови праці.
Відповідно до п.6 договору Тривалість щорічної оплачуваної відпустки та час її надання: загальна тривалість відпустки 24 календарні дні; відпустка надається за заявою працівника,поданою не пізніше,чим за два тижні до бажаного початку відпустки.
Відповідно до п.7 договору при вирішені питань не передбачених цим договором, сторони керуються загальними нормами законодавства про працю України.
Відповідно до п.10 договору спори з виконання умов договору розглядаються районним судом.
Договір підписано позивачем, та відповідачем 01 липня 2023 року, згідно до Наказу від 29.06.2023 року.
В трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_3 зроблено запис від 01.07.2023 року, про прийняття на посаду продавця не продовольчих товарів (а.с.11-13).
Відповідно до наказу №1 від 14.06.2024 року про звільнення з роботи, позивача звільнено з посади продавця непродовольчих товарів з 14 червня 2024 року за власним бажанням (ст.38 КЗпП), підстава заява про звільнення від 14.06.2024 року (а.с.19).
В трудовій книжці ФОП ОСОБА_3 зроблено запис від 14.06.2024 року, про звільнення за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.
Таким чином до роботи позивача допущено з 01.07.2023 року, і звільнена з роботи 14.06.2024 року.
За роботу у відповідача позивач отримувала мінімальну місячну заробітну плату, яка перед звільненням становила 8 000 грн.,середньо денна заробітна плата становила 266 грн.67 коп. (а.с.17-19).
Під час роботи позивач не використала свою відпустку і при звільненні їй не виплатили грошову компенсацію за невикористану відпустку. При звільненні з роботи позивачеві виплатили заробітну плату за 14 днів роботи (а.с.15-16).
Договором передбачено відпустка 24 календарні дні.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку відповідач повинен виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 4 311 грн. 34 коп. за період її роботи з 01.07.2023 року до 14.06.2024 рік з урахуванням усіх сплачених податків та зборів (а.с.20).
Відповідач отримувала мінімальну місячну заробітну плату 8 000 грн., середньоденна заробітна плата 266 грн. 67 коп. Таким чином компенсація за невикористану відпустку складає 4 311 грн. 34 коп. + 17 388,00 грн. середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні = 21 699 грн. 34 коп. розрахунок станом на дань подання позовної заяви.
Враховуючи заяву про збільшення розміру позовних вимог, проведено розрахунок за перід з дня подання позовної заяви 05.09.2024, до дня ухвалення ріння судом 11.11.2024.
У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Як зазначено у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 24 червня 2011 року № 208/13/116-11 "Щодо грошової компенсації працівникам за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток", кількість днів щорічної відпустки, за які необхідно виплатити компенсацію працівникові, має розраховуватися виходячи з фактичної належної йому тривалості щорічної відпустки, яка визначається пропорційно відпрацьованому ним часу. Загального нормативно-правового акта, який би визначав порядок розрахунку кількості днів щорічної відпустки немає.
Тому при підрахунку днів щорічної відпустки пропорційно відпрацьованому часу доцільно скористатися механізмом нарахування оплати за дні відпустки, закладеним у постанові Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", тобто прив`язку розрахунку днів відпустки робити до календарних днів робочого року, в якому працював працівник.
Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 р., проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році.
Працівникові який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку, матеріальна (грошова) допомога. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.
Статтею 24 КЗпП визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.
Згідно зі ст. 47 КЗпП України, власника бо уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до приписів ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначенні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власника бо уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Крім того, частинами 1, 2 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А І групи.
З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум.
При цьому, частинами 1 та 2 статті 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до ст. 333 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року по справі №810/451/17 та від 26 лютого 2020 року по справі №821/1083/17 викладена правова позиція відповідно до якої під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Суд дослідивши матеріали позовної заяви та надані стороною позивача розрахунки, вважає такі належними та допустимими, як такі, що обґрунтовують заявлені позовні вимоги. Відповідачем не ос порені та спростовані надані позивачем докази. Тому з метою захисту порушених трудових прав позивача позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, в тому числі, і витрати на правову допомогу, що передбачено ст. 79 ЦПК України.
У зв`язку з розглядом спору судом позивач сплатила кошти за правничу допомогу, представництво, в додатках до позовної заяви додається договір про надання правничої допомоги від 02 вересня 2024 р.,Б/Н, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_2 , квитанція про отримання грошових коштів, гонорару на суму 8000,00 грн., таким чином підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 8000,00 грн. витрат на правничу допомогу (гонорару).
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору 1211 грн. 20 коп., та 8 000 грн. витрати за правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.,24 ст. 83, ст. 47,48, ст. 116, 117 КЗпП України, ст.ст.197, 200, 247, 263-265, 273, 280, 289,354,430 ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 , представник адвокат Нечай В.І., до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні з роботи - задовольнити.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4 311 грн. 34 коп. грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, за період з 01.07.2023 року по 14.06.2024 рік.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні з роботи, починаючи з 14 червня 2024 року по день ухвалення рішення судом 11.11.2024 у розмірі 31 494 грн. 67 коп.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачені за отриману правничу допомогу грошові кошти в розмірі 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп., та 1211 грн.20 коп. сплаченого судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд або на апеляційне оскарження, якщо така заява або апеляційна скарга подані протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Повний текст виготовлено 12.11.2024.
Суддя Володимир БЕЗДІДЬКО