РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2024

Справа № 522/7941/22

Провадження № 2/522/1854/24

Приморський районний суд м. Одеси у складні судді Ярема Х.С.

при секретарі судового засідання Кніш Д.А.

за участю представників позивача - ОСОБА_1 , відповідача - ОСОБА_2

розглянув справу

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_4

третя особа на стороні відповідача ОСОБА_5

про визнання права власності на спадкове майно.

ВСТАНОВИВ:

1.23.06.2022 ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 .

2.Позивач (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) просить суд:

-визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину спадкового майна після смерті ОСОБА_6 , а саме на (1) квартиру АДРЕСА_1 ; (2) сарай АДРЕСА_2 ; (3) дачний будинок АДРЕСА_3 ; (4) квартиру АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 ,; (5) квартиру АДРЕСА_6 , АДРЕСА_2 .

3.15.07.2022 відкрито загальне позовне провадження.

4.02.02.2023 відповідач подав відзив на позов.

5.14.03.2024 закрито підготовче провадження.

6.23.07.2024 та 12.08.2024 відповідач подав додаткові письмові пояснення.

7. ОСОБА_3 звернення до суду з цим позовом пояснює тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6 , який перебував у шлюбі з ОСОБА_4 . В цьому шлюбі батько мав сина ОСОБА_5 . Позивач є донькою від попереднього шлюбу батька. В шлюбі із ОСОБА_4 подружжя придбало нерухоме майно, частина якого зареєстрована за батьком (квартира АДРЕСА_1 та сарай в АДРЕСА_2 ). Решту частини майна зареєстровано на його дружину ОСОБА_4 (дачний будинок АДРЕСА_3 ; квартира АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , квартира АДРЕСА_6 , АДРЕСА_2 ). Після смерті батька, позивач як спадкоємець 1-ої черги, звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. У видачі свідоцтва нотаріус відмовив через відсутність правовстановлюючих документів, які підтверджують належність майна спадкодавцеві. Оскільки ОСОБА_4 не подає нотаріусу правовстановлюючих документів, отримати спадкове майно, інакше ніж через суд ОСОБА_3 не може.

8.Відповідач проти позову заперечує. Визнати за позивачем право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_7 неможливо, так як ОСОБА_4 є власником не усієї квартири, а лише 463/1000 часток цієї квартири. Відповідно частка її покійного чоловіка могла становити лише 463/2000 частки, а тому 1/6 частина від цієї частки може становити лише 463/12000 частки. Дачний будинок в АДРЕСА_3 не є спільним майном подружжя, оскільки був подарований особисто ОСОБА_4

9.Частина квартири АДРЕСА_1 , а саме 26/100 часток є особистою власністю ОСОБА_4 , яку вона купила за свої особисті кошти, отримані від продажу іншої власної частини квартири АДРЕСА_8 ). Тому лише 74/100 часток є спільною власністю подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_4 , відповідно лише 37/100 часток цієї квартири може бути поділено між спадкоємцями в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 . Крім того, позивачем неправильно визначено відповідачів у справі, оскільки неповнолітній син ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , теж є спадкоємцем 1-ої черги разом з позивачем та відповідачем.

Судом встановлені такі обставини справи.

10. ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_6 (Свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , від 28.01.1993).

11.24.07.2010 ОСОБА_6 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб (Свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2 від 24.07.2010).

12. ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_6 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_5 (Свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 від 18.11.2010).

13. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про смерть НОМЕР_4 від 09.09.2021).

14.22.10.2021 ОСОБА_3 звернулась до державної нотаріальної контори у м. Одесі із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 (спадкова справа №520б/2021 від 22.10.2021).

15.15.06.2022 дружина ОСОБА_4 також звернулась до із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, яка складається із сараю в АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_1 .

16.Постановою від 28.03.2023 державний нотаріус відмовив ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 з тих підстав, що спадкоємець не надала документів, які підтверджували право власності ОСОБА_6 на належне йому майно.

17.На підставі нотаріально посвідченого договору міни №1694 від 10.09.2010 у власність ОСОБА_4 перейшли 1/3 частина квартири

АДРЕСА_9 .На підставі договору купівлі-продажу №414 від 03.02.2011 ОСОБА_4 відчужила цю квартиру ОСОБА_7 , право власності на яку за ним зареєстровано 15.06.2011.

19.На підставі нотаріально посвідченого Свідоцтва № НОМЕР_5 від 23.03.2011 за ОСОБА_6 24.05.2011 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

20.На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу №565 від 13.11.2014 зареєстровано право власності ОСОБА_6 на сарай літ «В», АДРЕСА_2 .

21.На підставі договору купівлі-продажу №897 від 25.10.2018 зареєстровано право власності ОСОБА_4 на 463/1000 часток квартири АДРЕСА_7 .

22.23.11.2018 на підставі довідки №92 від 11.10.2018, виданої ГО «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів», довідки №212915 від 22.11.2018, виданої ТОВ «Пром-Строй ЛТД» та технічного паспорту від 22.11.2018, виготвленого ТОВ «Пром-Строй ЛТД», ОСОБА_4 зареєструвала право власності на дачний будинок в АДРЕСА_3 .

23.З Довідки №92 від 11.10.2018, виданої ГО «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» вбачається, що ОСОБА_4 є членом причалу НОМЕР_9 «Маяк» ГО «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» та має особовий рахунок № НОМЕР_6 місце № НОМЕР_7 (наказ №106 від 27.12.2016).

24.Згідно з наказом №106 від 27.12.2016 ГО «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» із списків членів організації виключено ОСОБА_8 на підставі її заяви, включено в список членів організації ОСОБА_4 та передано їй в користування місце № 22. Особовий рахунок № НОМЕР_6 по причалу № НОМЕР_8 «Маяк» переоформлений на ОСОБА_4 з 27.12.2016.

25.Згідно з довідкою № 01-01/79 від 30.01.2024 при переоформленні особового рахунку № НОМЕР_6 на підставі заяви ОСОБА_8 на ОСОБА_4 не укладався договір купівлі-продажу на дачний будинок в АДРЕСА_3 , причал НОМЕР_9 «Маяк».

26.26.06.2019 зареєстровано право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_10 , набутого на підставі договору купівлі-продажу №2781 від 26.06.2019.

Висновки суду.

27.Предметом позову є визнання права власності в порядку спадкування на 1/6 частину майна, що належало спадкодавцеві. Позивач вважає, що це майно належало спадкодавцеві на праві спільної сумісної власності подружжя, де кожному з подружжя належало по . Підстави позову - позивач (донька від першого шлюбу), відповідач (дружина в другому шлюбі), неповнолітній син (син в другому шлюбі) є спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавця (батько позивача, третьої особи та чоловік відповідача).

28.Відповідач заперечує, що спадкодавцю ОСОБА_6 належала 1/2 частина майна подружжя (квартира АДРЕСА_11 ). Тому немає підстав для визнання за позивачем права власності на 1/6 частину цього майна.

29.У той же час, обидві сторони погоджувались, що частка в таких об`єктах із спадкового майна, як сарай АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_6 , АДРЕСА_2 , підлягають поділу між трьома спадкоємцями по 1/6, як такі, що належали в шлюбі порівну ОСОБА_6 (1/2) та ОСОБА_9 (1/2). Водночас відповідач наполягав на тому, що навіть в такому разі відповідачем у справі має бути також неповнолітній син спадкодавця, що помер.

30.Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

31.Згідно з п. 1-3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

32.Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його в шлюбі, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна, а також характером підстав набуття цього майна. Застосовуючи ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й те, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, а майно не набуде в дар чи у спадок.

33.Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями, як час набуття майна, характер підстав набуття майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

34.Отже, у разі придбання майна хоча й в шлюбі, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Також, майно набуте за час шлюбу, але в дар чи у спадок теж є особистою власністю подружжя. Тому одне лише придбання спірного майна в шлюбі не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя (постанова ВС від 08.04.2020 справа № 130/2319/17-ц).

35.Крім того, розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України.

36.Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

37.Застосовуючи ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен виходити із презумпції спільності майна подружжя. Така презумпція діє допоки той з подружжя, хото її заперечує, не доведе протилежного, а саме: що джерелом набуття майна були його особисті кошти, оскільки у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

38.Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

39.За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

40.За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

41.Отже, потрібно розрізняти ситуації, коли майно, зареєстроване за одним із подружжя на праві власності, є об`єктом права спільної сумісної власності, і коли таке майно, є особистою власністю одного із подружжя.

42.Позивач зазначає, що до складу спадкового майна після смерті батька входить квартира АДРЕСА_1 та сарай в АДРЕСА_2 , право власності на які було зареєстроване на батька, а також майно, зареєстроване за ним, але яке є спільною власністю подружжя, оскільки придбано дружиною та зареєстровано за нею в шлюбі з ОСОБА_6 , а саме дачний будинок, АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_2 .

43. ОСОБА_3 зазначає, що частка батька ОСОБА_6 у кожному з цих об`єктів нерухомого майна становить 1/2 частину (як половина у спільній сумісній власності подружжя), тому, враховуючи наявність трьох спадкоємців першої черги кожному з них належить право власності на 1/6 частину (1/2 на трьох) цього майна.

44.Відповідач заперечує належність дачного будинку в АДРЕСА_3 до спільної власності, оскільки цей об`єкт нею набутий у власність за час шлюбу, але як подарунок. Також частка померлого у квартирі АДРЕСА_1 складала лише 37/100 часток, так як квартира була придбана у шлюбі, але частково за кошти, що були особистою власністю відповідача-дружини. Також частка померлого в квартирі АДРЕСА_7 складає лише 463/2000 частки, оскільки відповідач придбала у шлюбі 463/1000 часток цієї квартири.

45.Таким чином, відповідач фактично не визнає презумпцію спільності майна подружжя щодо деяких об`єктів спірного майна.

46.Відповідно до ч. 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

47.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

48.Ч.1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

49.Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

50.Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

51.Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

52.Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

53.Позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Однак суд не може при ухваленні рішення виходити за межі позовних вимог та встановлювати обставини, які не пов`язані з цими позовними вимогами.

54.Позовні вимоги у цій справі обгрунтовуються, зокрема, тим, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, що позбавляє її можливості отримати в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом. Тому звернулася до суду за захистом свого спадкового права.

55.При цьому позивач вважає, що захист її спадкових прав можливий лише за умови виділення у всьому майні частки, яка належала спадкодавцю за життя, у зв`язку з тим, що майно, на частину якого претендує позивач як спадкоємець, є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_4 , незважаючи на те, що частина цього майна зареєстрована як особисте майно відповідача.

56.Після смерті одно із подружжя, відкривається спадщини тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майно, не входить до складу спадщини (постанова ВС від 26.07.2021 у справі №752/11785/19-ц).

57.Лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності (постанова ВС від 04.03.2021 у справі № 343/1294/18).

58.Тобто, для вирішення питання про визнання права позивача на частку у спадковому майні, необхідно спочатку визнати спірне майно спільною власністю подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_4 , про що позивач не просить, а суд відповідно до ст. 264 ЦПК України, не може і не повинен виходити за межі позовних вимог.

59.За таких обставин, суд дійшов висновку про необгрунтованість позову ОСОБА_3 в частині вимог про визнання за нею у порядку спадкування права власності на 1/6 частину дачного будинку АДРЕСА_14 , належність якого померлому на права власності на 1/2 частину як спільного майна подружжя є спірним.

60.Крім того, ч.1 ст. 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

61.Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

62.За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

63.Згідно зі статтю 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

64.Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

65.Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

66.Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

67.Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

68.У постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова ВС від 27.03.2019 у справі № 520/17304/15-ц).

69.Окрім цього, процесуальний статус відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору відрізняється за обсягом прав та обов`язків (постанова ВС від 24.03.2021 у справі № 1316/364/12).

70.Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

71.Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

72.Згідно з ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

73.Згідно з ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

74.В даному випадку у першу чергу право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 мають його діти позивач ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_5 та дружина відповідач ОСОБА_4 .

75.Позивач зазначає про порушення її спадкових прав щодо набуття у власність майна померлого батька, у зв`язку з чим особами, які фактично оспорюють її права на спадкування, є не лише ОСОБА_4 , а й ОСОБА_5 .

76. ОСОБА_5 є неповнолітнім (13 років), який відповідно до ст. 45 ЦПК України, під час розгляду справи, крім прав та обов`язків, визначених статтею 43 цього Кодексу, має також такі процесуальні права: безпосередньо або через представника чи законного представника висловлювати свою думку та отримувати його допомогу у висловленні такої думки; отримувати через представника чи законного представника інформацію про судовий розгляд; здійснювати інші процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

77.Згідно ч.1 ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

78. ОСОБА_3 , звертаючись до суду з цим позовом не вважає відповідачем ОСОБА_5 та не звертається до ОСОБА_4 як до законного представника неповнолітнього.

79.Статус ОСОБА_5 як третьої особи у справі не дозволяє йому реалізувати усі права та обов`язки сторони у справі, а тому є недостатнім.

80.Посилання позивача на те, що вона не претендує на частку у спадковому майні неповнолітнього позбавлено сенсу, оскільки звернення до суду з позовом вже є спором щодо невизнаних чи оспорюваних прав позивача.

81.Незалучення до участі у справі ОСОБА_5 як співвідповідача, враховуючи наявність його обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову.

82.Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи (постанова Верховного Суду 05 травня 2022 року у справі № 675/2136/19).

83.Отже, суд не може зробити висновок про обгрунтованість вимог ОСОБА_3 в тій частині, яка не заперечується й самим відповідачем щодо деякого майна, оскільки визнання ОСОБА_4 позову суперечить закону та порушує права, свободи чи інтереси ОСОБА_5 , як законного спадкоємця, який не був залучений до участі у справі як відповідач.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 04.10.2024.

Суддя Ярема Х.С.