РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/12974/23

Номер провадження 2/495/1897/2024

09 травня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Червинській І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Старокозацької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Старокозацької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно за заповітом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла матір позивача - ОСОБА_2 .

Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді: земельної ділянки № НОМЕР_1 в масиві № 25, земельної ділянки № НОМЕР_2 в масиві № 14 загальною площею 5,86 га., яка розташована на території Старокозацької (Карналіївської) сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, дана земельна ділянка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія IV-ОД № 037167, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 10 грудня 2002 року.

За життя, 05 червня 2003 року в Карналіївській сільській раді померлою було складено заповіт № 48, відповідно до якого вищевказану земельну ділянку, яка належала матері при житті вона, в рівних частках заповідала позивачу та її братам, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згодом позивач звернулась до приватного нотаріуса Андрєєвої Т.М. Білгород-Дністровського районного нотаріального округу із заявою для оформлення та видачі позивачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Нотаріусом було відкрито спадкову справу № 13/2012. У 2013 році на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області за братом позивача було визнано право власності на 2/3 частини спадкової земельної ділянки.

Разом з тим позивачу, у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно було відмовлено, адже нотаріусом не визначено розмір частки земельних ділянок належавших померлій, у зв`язку з чим позивачу було рекомендовано звернутись до суду.

Ухвалою суду від 01.12.2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

13.02.2024 року ухвалою суду закрито підготовче засіданні та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримали за обставин викладених в позові.

Представник Старокозацької сільської ради надав заяву про розгляд справи за його відсутності, справу просив розглянути згідно вимог діючого законодавства та на підставі матеріалів, наявних у суді..

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю позивача, ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 29 березня 1965 року.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 16 лютого 2012 року.

Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді: земельної ділянки № НОМЕР_1 в масиві № 25, земельної ділянки № НОМЕР_2 в масиві № 14 загальною площею 5,86 га., яка розташована на території Старокозацької (Карналіївської) сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, дана земельна ділянка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія IV-ОД № 037167, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 10 грудня 2002 року.

За життя, 05 червня 2003 року в Карналіївській сільській раді померлою було складено заповіт № 48, відповідно до якого вищевказану земельну ділянку, яка належала матері при житті вона, в рівних частках заповідала ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , згідно відомостей, що містяться у матеріалах спадкової справи, відмовився від спадщини за вказаним заповітом на користь ОСОБА_3 .

23 грудня 2013 році на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області за ОСОБА_3 було визнано право власності на 2/3 частини спадкової земельної ділянки.

У видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно позивачу було відмовлено, адже нотаріусом не визначено розмір частки земельних ділянок належавших померлій, у зв`язку з чим позивачу було рекомендовано звернутись до суду.

Норми права, якими керувався суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, якщо він не заявив про відмову від неї.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності декількох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У відповідності до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно.

Згідно з ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 370, 372 ЦК України частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, тому, кожен із співвласників спадкового майна (земельної ділянки) ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 має право на 1/3 частку кожний.

ОСОБА_4 , як встановлено судом, відмовився від спадщини на користь ОСОБА_3 , за яким згодом у відповідності до рішення суду було визнано право власності на 2/3 частину земельної ділянки площею 5,86 га в межах згідно з планом, що розташована на території Карналіївської сільської ради масив № НОМЕР_5 , ділянка № НОМЕР_1 , масив № НОМЕР_6 , ділянка № НОМЕР_2 , згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 037167 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 10 грудня 2002 року, на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області від 27 травня 2002 року №293/2002, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3960

Таким чином, спадкова частка після смерті ОСОБА_2 становить 1/3 частину, яку має право успадкувати по заповіту позивачка ОСОБА_1 після смерті спадовця.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, що передбачено ст. 1218 ЦК України.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 грудня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємця, який прийняв спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження

Аналіз наведених доказів вказує на те, що позивачем доведено обставини, які підтверджують, що кожен із співвласників спадкового майна, а саме: земельної ділянки № НОМЕР_1 в масиві № НОМЕР_5 , земельної ділянки № НОМЕР_2 в масиві № НОМЕР_6 загальною площею 5,86 га., яка розташована на території Старокозацької (Карналіївської) сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 має право на 1/3 частку кожний, оскільки ОСОБА_4 відмовився від своєю частини (1/3) на користь ОСОБА_3 , тому спадкова частка після смерті ОСОБА_2 становить 1/3, яку має право успадкувати по заповіту позивачка ОСОБА_1 , а відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню і за нею слід визнати право власності на 1/3 частину спадкового майна.

На підставі викладеного та ст. 328, 355, 370, 372, 392, 1216, 1226 ЦК України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 грудня 2008 року за № 7, керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Старокозацької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину земельної ділянки № НОМЕР_1 в масиві № 25, земельної ділянки № НОМЕР_2 в масиві № НОМЕР_6 загальною площею 5,86 га, яка розташована на території Старокозацької (Карналіївської) сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія IV-ОД № 037167, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 10 грудня 2002 року.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження,якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач Старокозацька сільська рада (0, адреса: Одеська область, Білгород-Дністровський р-н, с. Старокозаче, вул. Соборна 34).

Суддя Н.Д.Анісімова