Справа № 344/8198/23
Провадження № 2/344/443/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Антоняка Т.М.,

секретаря Мрічко Н.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: державний нотаріус Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федина Аліна Михайлівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: державний нотаріус Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федина Аліна Михайлівна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на майно в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона є дочкою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, № 4 від 20.12.2017 року, батьками ОСОБА_5 є: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її бабуся - ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 . Після смерті бабусі ОСОБА_8 відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частки в квартирі по АДРЕСА_1 . Оскільки на день смерті бабусі вона була малолітньою, то в порядку статті 1268 ЦК України вважалась такою, що прийняла спадщину за правом представлення після смерті свого батька. 27.01.2023 року її представник (її бабуся) звернулась з заявою до державного нотаріуса в її інтересах про видачу свідоцтва про право на спадщину. 27.02.2023 року державним нотаріусом Фединою А.М. Першої Івано-Франківсько державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. З Даної постанови їй стало відомо, що 20.01.2018 року у Першій Івано-Франківській нотаріальній конторі заведено спадкову справу за № 34/2018 після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі заяви про прийняття спадщини за законом ОСОБА_4 . Також у ній зазначено, що ще 14.03.2018 року за реєстровим № 3-153 ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Дані обставини їй стали відомі після отримання постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 27.02.2023 року. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_8 були її діти: ОСОБА_5 (її батько) та ОСОБА_4 (відповідач). Частка у спадковому майні після смерті її бабусі ОСОБА_8 , яка за законом мала б належати їй, становить 1/6 в квартирі по в АДРЕСА_1 .

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивачка просить: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.03.2018 року № 3-153, видане державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Фединою А.М. на ім`я ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині права власності на 1/2 частку в спадковому майні, що складається з 1/3 частки в квартирі по АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частку в квартирі по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , яка належала б за законом її батьку ОСОБА_5 , якби він був живим на час відкриття спадщини; стягнути з ОСОБА_4 судові витрати по справі згідно поданих квитанцій.

Представник відповідача адвокат Зелінський П.Л. подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що ОСОБА_3 є племінницею відповідача ОСОБА_4 та не являється спад спадкоємцем першої черги після смерті її бабусі ОСОБА_8 , а спадкування на рівні спадкоємців першої черги відбувається в силу спадкової трансмісії прав її покійного батька ОСОБА_5 . ОСОБА_5 (батько позивачки) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до кола спадкоємців входили також і їхні батьки: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були пенсіонерами та в силу приписів ч. 1 ст. 1241 ЦК України мали право на обов`язкову частку. З метою усунення непорозумінь та упередження конфліктних ситуацій після смерті ОСОБА_5 члени їхньої сім`ї домовилися, що все рухоме майно переходить його дружині та дитині, а поділ нерухомого майна відбудеться таким чином, щоб виділити їм цілий будинок, а вони натомість не претендуватимуть на квартиру батьків.

Відповідач зазначає, що про смерть ОСОБА_8 позивачка достовірно знала та була присутня на її похороні, її представнику законному опікуну матері було надано свідоцтво про смерть ОСОБА_8 та повідомлено, що із заявою про відкриття спадщини планується звернутися до Першої державної нотаріальної контори (там, де відбувалося спадкування після смерті ОСОБА_5 ). Достовірно знаючи про відкриту спадкову справу та нерухомого майна, яке піддягає спадкуванню, мати позивачки не вчинила дій, направлених на прийняття спадщини, чим фактично від неї відмовилася. На даний час право власності на квартиру АДРЕСА_2 належить: 1/6 ОСОБА_3 (позивачці), 1/3 ОСОБА_4 , 1/6 ОСОБА_7 якщо скласти їх частки 1/6+1/3 + 1/3 (2/6) = 4/6 або 2/3 таким чином 1/3 залишається вільною. Наведений розрахунок свідчить про відсутність предмету спору.

Передбачених законом дій позивач ОСОБА_3 та її законний представник не вчинили. Натомість, з метою поновлення строку на прийняття спадщини ОСОБА_3 видала нотаріально посвідчену довіреність на свою бабусю по материній лінії ОСОБА_9 , яка від імені позивачки звернулася до державної нотаріальної контори з метою оформлення права на спадщину. Державним нотаріусом А.М. Фединою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в силу приписів 1266, 1268, 1270, 1273 ЦК України внаслідок того, що у встановлений законом строк законний представник не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від іменні малолітньої дочки.

Вважає обраний позивачем спосіб захисту неналежним, а тому позов є таким, що не підлягає до задоволення.

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позвних вимог. Просила позов задовольнити. 02.10.2024 подала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. В подальшому подав заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача (а.с. 144).

Третя особа - державний нотаріус Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федина Аліна Михайлівна не прибула у судове засідання, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено матеріалами справи, позивачка ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Її батьками є: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 5).

Батько позивачки - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 6).

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 4 від 20.12.2017 року, батьками ОСОБА_5 є: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 8), яка доводилась позивачці бабусею.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частки в квартирі по АДРЕСА_1 .

20.01.2018 до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_8 (а.с. 28).

20.01.2018 Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_8 № 34/2018 (а.с. 37).

17.02.2024 ОСОБА_4 подав заяву про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 38 зворот).

14.03.2018 ОСОБА_4 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 (а.с. 53 зворот).

27.01.2023 року представник позивачки ОСОБА_9 звернулась до державного нотаріуса в інтересах ОСОБА_3 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с. 55-57).

27.02.2023 року державним нотаріусом Фединою А.М. Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори винесено Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у якій зазначено, що на день смерті спадкодавець була зареєстрована і проживала в АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_7 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 02-02/1687 від 26.04.2016. На день видачі свідоцтва про право на спадщину інші спадкоємці, які могли б претендувати на майно спадкодавця, до нотаріальної контори із заявами не звертались. 14.03.2018 року за реєстровим № 3-153 спадкоємцю за законом - сину ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. 27 січня 2023 року до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контора надійшла заява представника спадкоємця гр. ОСОБА_9 про видачу свідоцтва на спадщину за законом за правом представлення на ім`я ОСОБА_3 після смерті її баби ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ознайомившись з документами, які були подані її представником, встановлено, що батько ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином спадкодавця ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є онукою ОСОБА_8 і на день її смерті була малолітньою. Враховуючи те, що законний представник у встановлений законом строк не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від імені малолітньої дочки і в матеріалах спадкової справи відсутні відомості щодо наявності інших спадкоємців за законом, свідоцтво про право на спадщину було видано сину спадкодавця. Виходячи з вищевикладеного, видати свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я внуки спадкодавця - не представляється можливим (а.с. 9).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу, 07.03.1996 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розірвали шлюб (а.с. 34-35).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1258, ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Порядок спадкування за правом представлення, урегульований статтею 1266 ЦК України, передбачає, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Здійснення права на спадкування регламентовано нормами Глави 87 Книги шостої «Спадкове право» Цивільного кодексу України.

Норми вказаної глави передбачають, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, у свою чергу малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу (стаття 1268 ЦК України).

Положеннями частини 5 статті 1268 Цивільного кодексу України гарантовано, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Перехід права на прийняття спадщини (спадкова трансмісія) передбачає, що у випадку, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (ст. 1276 ЦК України).

Зі статті 1296 Цивільного кодексу України вбачається, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Визначений законодавцем обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців (ст. 1297 ЦК України).

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто до відкриття спадщини після смерті його матері ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Позивачка є онукою ОСОБА_8 , а тому, на підставі ч. 1 ст. 1266 ЦК України, має право на спадкування тієї частки спадщини, яка належала б за законом її батькові - ОСОБА_5 , якби він був живим на час відкриття спадщини після смерті матері.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Як слідує з матеріалів справи, на час відкриття спадщини після ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 була малолітньою, тому, відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину після її смерті за правом представлення свого батька та сина померлої спадкодавиці ОСОБА_8 .

Стаття 1296 ЦК України встановлює право спадкоємця на одержання свідоцтва про право на спадщину. У частині 3 вказаної статті зазначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Оскільки на час відкриття спадщини - 23.07.2017 року позивачка була малолітньою, то в силу закону прийняла спадщину після смерті своєї бабусі за правом представлення.

Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 в справі №761/26815/17 (провадження №61-16353сво18) зроблено висновок, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

У постанові Верховного Суду від 21.01.2021 року в справі № 463/1540/14 (провадження № 61-5735св19) висловлено позицію, що аналіз статті 1301 ЦК України свідчить, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що порушення у зв`язку із видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених обставин справи, суд прийшов до висновку, що видача свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачу була передчасною, оскільки позивачці, яка є онукою померлої ОСОБА_8 та донькою ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не було надано можливості реалізувати її право на спадкування.

Видача свідоцтва про право на спадщину в цілому від 14.03.2018 року на ім`я ОСОБА_4 призвела до порушення прав позивачки, як спадкоємиці першої черги за правом представлення після смерті ОСОБА_8 .

Відтак вимога позову про визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.03.2018 року № 3-153, виданого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Фединою А.М. на ім`я ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині права власності на 1/2 частку в спадковому майні, що складається з 1/3 частки в квартирі по АДРЕСА_1 , є належним способом захисту та підлягає до задоволення.

Зі змісту статті 328 Цивільного кодексу України вбачається, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зважаючи на вищенаведене, вимога позову про визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/6 частку в квартирі по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , яка належала б за законом її батьку ОСОБА_5 , якби він був живим на час відкриття спадщини підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у сумі 2147,20 грн, при зверненні до суду із заявою про збільшення позовних вимог було сплачено судовий збір у розмірі 2070,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 4217,20 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: державний нотаріус Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федина Аліна Михайлівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на майно в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.03.2018 року № 3-153, видане державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Фединою А.М. на ім`я ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в частині права власності на 1/2 частку в спадковому майні, що складається з 1/3 частки в квартирі по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частку в квартирі по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , яка належала б за законом її батьку ОСОБА_5 , якби він був живим на час відкриття спадщини.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 4217 (чотири тисячі двісті сімнадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 09.10.2024 року.