УХВАЛА

07 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 199/7651/23

провадження № 61-14421 ск24

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Ексіт Транс» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Ексіт Транс» (далі - ТОВ «Ексіт Транс») на свою користь заборгованість по заробітній платі за період лютий-жовтень 2021 року у сумі 49 864,39 грн, середній заробіток за період затримки розрахунку у сумі 36 300,00 грн, та середній заробіток, за весь час вимушеного прогулу, за затримку видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення, за період часу з 01 жовтня 2021 року по 20 вересня 2023 року у сумі 139 150,00 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із ТОВ «Ексіт Транс» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з лютого 2021 року по жовтень 2021 року у розмірі 49 864,39 грн, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, за затримку видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення, за період із 01 жовтня 2021 року по 12 жовтня 2023 року у розмірі 142 382,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2024 року змінено, стягнуто із ТОВ «Ексіт Транс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, за затримку видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення, за період із 12 жовтня 2023 року по 11 квітня 2024 року у розмірі 35 527,20 грн з утриманням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині рішення залишено без змін.

У жовтні 2024 року до Верховного Суду ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції, у якій просив її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Ціна позову у цій справі становить 225 314,39 грн, яка станом на 01 січня 2024 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028*250=757 000).

Ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовної практики.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що ця справа має для нього виняткове значення, оскільки порушено його конституційне право передбачене статтею 43 Конституції України, а також для отримання копії наказу він був вимушений звернутися до суду.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження. Зазначені заявником доводи зводяться до незгоди особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваним судовим рішенням про стягнення заборгованості тапереоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).

Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в цій справі, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Ексіт Транс» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара