Житомирський апеляційний суд
Справа №285/6396/23 Головуючий у 1-й інст. Михайловська А. В.
Категорія 16 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 285/6396/23 за позовом керівника Звягельської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельні ділянки, шляхом їх примусового відчуження,

за апеляційною скаргою заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Михайловської Л.В. у м. Звягелі,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року керівник Звягельської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області звернувся з даним позовом, в якому просив припинити право власності ОСОБА_1 на земельні ділянки з кадастровим номером :05:000:0154, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 40, площею 2,6813 га, та кадастровим номером :05:000:0378, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 49, площею 0,5937 га, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Косенівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області (на даний час Піщівської територіальної громади Звягельського району Житомирської області), шляхом їх примусового відчуження у власність держави в особі Головного управління Дежгеокадастру у Житомирській області.

Позов мотивувався тим, що ОСОБА_1 , будучи громадянкою РФ, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом 11.09.2014 набула право власності на вищезазначені земельні ділянки. Цього ж дня відповідач зареєструвала їх у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Прокурор, в інтересах держави, керуючись статтею 145 Земельного кодексу України (далі ЗК України), посилався на те, що відповідачка є іноземною громадянкою, земельні ділянки, які вона успадкувала відносяться до земель сільськогосподарського призначення, та не відчужила їх протягом року, як цього вимагає законодавство, тому звернулися до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 березня 2024 року позов задоволено частково.

Припинено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0154, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 40, площею 2,6813 га, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Косенівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області (на даний час Піщівської територіальної громади Звягельського району Житомирської області), шляхом її конфіскації та подальшого продажу на земельних торгах з поверненням власнику виручених коштів, із вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем.

Припинено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0378, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 49, площею 0,5937 га, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Косенівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області (на даний час Піщівської територіальної громади Звягельського району Житомирської області), шляхом її конфіскації та подальшого продажу на земельних торгах з поверненням власнику виручених коштів, із вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем.

Вирішено питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі, заступник керівника Житомирської обласної прокуратури просить його змінити доповнивши абзац другий та третій резолютивної частини рішення після слів «шляхом її конфіскації» словосполученнями «у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області» та виключити у цих абзацах словосполучення «та продажу на земельних торгах». В решті рішення суду залишити без змін та вирішити питання судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалене рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні частково не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що суд не зазначив, на чию користь ухвалене рішення про припинення права власності на земельні ділянки. Здійснив вихід за межі позовних вимог, зазначивши, що земельні ділянки підлягають продажу на земельних торгах з поверненням власнику виручених коштів, із вирахуванням витрат, пов`язаних з їх продажем.

Звернення прокурора з позовом до суду у даному випадку спрямоване на відновлення законності при вирішенні суспільно значимого питання, а саме: припинення володіння громадянином російської федерації земельними ділянками сільськогосподарського призначення на території України без належних на те правових підстав.

Однак, місцевий суд залишив поза увагою необхідність зазначення в судовому рішенні уповноваженого державою органу, на користь якого прийняте рішення, що є необхідним, виходячи з вимог пункту 3 частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо обов`язковості зазначення стягувача у виконавчому документі).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи сторони та інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням частини 2 статті 372 ЦПК України.

Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенню частини 2 статті 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є власником земельних ділянок, зокрема, з кадастровим номером :05:000:0154, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 40, площею 2,6813 га, та кадастровим номером :05:000:0378, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 49, площею 0,5937 га, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Косенівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області (на даний час Піщівської територіальної громади Звягельського району Житомирської області), на підставі свідоцтв про право на спадщину від 11.09.2014 року (а.с.14,15).

У той же час встановлено, що згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.09.2014, відповідач є громадянкою рф, тобто іноземкою (а.с.22).

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.04.2023 за № 329757483 та № 329756963 вбачається, що датою державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на зазначені вище земельні ділянки є 11.09.2014 року.

Як передбачено частиною 5 статті 22 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Суб`єктами права приватної власності на землю відповідно до статті 80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм ЗК України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.

Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини (частина 3 статті 81 ЗК України).

За приписами частини 4 статті 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Підставами припинення права власності на земельну ділянку є: конфіскація за рішенням суду; не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом ( п.п. «д», «е» ч. 1 ст. 140 ЗК України).

Примусове припинення прав на земельну ділянку у відповідності до п.п. «в» ч. 1 ст. 143 ЗК України здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.

Якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду

Відповідно до частини 4 статті 145 ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки відповідачем ОСОБА_1 протягом року з часу реєстрації права власності спірні земельні ділянки не відчужені, право власності на них слід припинити примусово, шляхом їх конфіскації.

Але враховуючи, що позов не містив вимоги про ухвалення рішення про продаж конфіскованих земельних ділянок на торгах, то у цій частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні із виключенням у резолютивній його частині словосполучення «та продажу на земельних торгах з поверненням власнику виручених коштів, із вирахуванням витрат, пов`язаних із їх продажем», а також необхідно його доповнити після слів «шляхом її конфіскації» словосполученнями: « у користування держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області», що також не було враховано місцевим судом.

У решті рішення суду є законним і обґрунтованим і підстав для його скасування чи зміни не убачається.

Відповідно до положень частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга задоволена частково, ізвідповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4026 грн.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури задовольнити частково.

Заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 березня 2024 року змінити, доповнивши абзац другий та третій резолютивної частини рішення після слів «шляхом її конфіскації» словосполученнями «на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області» та виключити у цих абзацах словосполучення «та продажу на земельних торгах з поверненням власнику виручених коштів, із вирахуванням витрат, пов`язаних із їх продажем».

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Житомирської обласної прокуратури 4026 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 11 червня 2024 року.