Провадження №22-ц/812/1096/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 жовтня 2024 року м. Миколаїв

справа № 489/2149/24

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Ільїним Олександром Валерійовичем, на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 22 травня 2024 року під головуванням судді Рум`янцевої Н.О., повний текст судового рішення складений цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 29 січня 2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №78583452, право вимоги за яким відповідно до укладеного договору факторингу між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» від 14 червня 2021 року № 14/06/21 перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів".

Відповідач умови кредитного договору від 29 січня 2023 року №78583452 не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 38 000 грн, що складається з: 9500 грн заборгованість по основному боргу, 28 500 грн заборгованість за відсотками, яку позивач просив стягнути.

У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_1 адвокат Ільїн О.В. зазначає, що твердження позивача про укладання між ОСОБА_1 та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» кредитного договору 29 березня 2023 року №78583452 не відповідає фактичним обставинам справи. Так, надана позивачем копія кредитного договору не містить підписів сторін договору, а лише містить друковані записи про їх підписання електронним підписом. Разом з тим, ОСОБА_1 будь-яких договорів з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» не укладав та не брав кредитні кошти. Стверджує, що невідома особа, використавши персональні дані ОСОБА_1 , уклала Договір позики від його імені, отримавши кредитні кошти та розпорядившись ними на власний розсуд, не погашала заборгованість, внаслідок чого за ним рахується значна заборгованість. Крім того, зауважив, що позивачем не надано доказів, які підтверджують факт того, що сума кредиту була зарахована на поточний рахунок ОСОБА_1 та що йому було передано на виконання договору суму коштів у розмірі 9500 грн, також не надано належних і допустимих доказів того, що із боку відповідача була вчинена будь-яка дія, направлена на укладення цього договору та отримання коштів на умовах позики. З урахуванням викладеного адвокат Ільїн О.В. просив відмовити у задоволенні позову та стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що договір був укладений між сторонами в електронній формі, що має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на вебсайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. Таким чином, сторони досягли згоди, узгодивши розмір кредиту, грошову одиницю, строки та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позичальника, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а доказів протилежного відповідачем не надано. Щодо тверджень відповідача про ненадання первинних бухгалтерських документів на підтвердження перерахування коштів, зазначає, що позивач не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів за укладеними з первісними кредиторами кредитних договорів. В свою чергу, відповідач ОСОБА_1 як тримач карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування кредитних коштів по вищевказаних договорах. Однак відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний рахунок йому не належить. З врахуванням наведеного, просили задовольнити позов у повному обсязі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2024 року описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 28 травня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», заборгованість за кредитним договором №78583452, яка складається з: 9500 грн. - заборгованості по основному боргу та 28500 грн. -заборгованості по відсоткам, а всього- 38 00грн. та 3028 грн. судового збору.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість згідно розрахунку позивача за наданим кредитом, що підлягає стягненню.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Ільїн О.В., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2024 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянт зазначав, що судом першої інстанції проігноровано аргументи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву про те, що ОСОБА_1 не укладав будь-яких договорів з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та не отримував кредитні кошти, позивачем не надано доказів, які підтверджують факт того, що сума кредиту була зарахована на поточний рахунок ОСОБА_1 та що йому було передано на виконання договору суму коштів у розмірі 9500 грн, а також що із боку відповідача була вчинена будь-яка дія направлена на укладення цього договору та отримання коштів на умовах позики. Так, відповідач не отримував одноразового ідентифікатора, а також не реєструвався у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», правонаступником якого є позивач. Матеріали справи не містять доказів про те, що особа позивача була належним чином ідентифікована при його реєстрації в ІТС відповідним електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису, а отже під час укладання Договору було порушено вимоги ч. 3 ст. 203 ЦК України. Звертав увагу, що до відзиву на позовну заяву він додавав клопотання про витребування електронних доказів, однак суд не взяв його до уваги, порушивши вимоги процесуального закону, оскільки електронні докази не досліджувались в оригіналі, тоді як ОСОБА_1 ставить під сумнів паперові копії такого електронного доказу.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2024 року без змін. Зазначало, що відповідачем було подано заявку на оформлення Договору в якій останній самостійно зазначив свої персональні дані, підтвердив мобільний номер телефону, пройшов процедуру верифікації банківської картки та підписав Договір електронним підписом. Вищевказаний договір укладений з ОСОБА_1 не був розірваний в судовому порядку та не був визнаний недійсним, тобто в силу вимог ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Позивач зазначає, що доводи апелянта про ненадання йому коштів спростовуються наявною у матеріалах справи копією договору позики, який є дійсним. Враховуючи, що апелянт має доступ до свого рахунку, то він має можливість представити суду виписку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора, однак будь-яких доказів для спростування позовних вимог апелянтом не надано. Отже судом першої інстанції не допущено порушень норм матеріального та процесуального права та справа розглянута з повним з`ясуванням фактичних обставин справи.

26 липня 2024 року та 30 вересня 2024 року від представника ОСОБА_1 адвоката Ільїна О.В. до апеляційного суду надійшли додаткові пояснення, в яких він доповнив доводи апеляційної скарги.

Частиною першою статті 364 ЦПК України встановлено, що право доповнити чи змінити апеляційну скаргу особа, яка її подала, має протягом строку на апеляційне оскарження.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом (стаття 126 ЦПК України).

За такого додаткові пояснення, що були подані представником ОСОБА_1 адвокатом Ільїним О.В. вже поза межами строку на апеляційне оскарження підлягають залишенню без розгляду.

Аналогічна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2000р. у справі № 638/13683/15 (пункти 50-53), від 14.12.2022 року у справі № 477/2330/18 (пункти 20-22).

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник відповідача - адвокат Ільїн О.В. - підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належним чином повідомлені, що підтверджується Реєстром повідомлень про отримання документів Електронного суду (а.с. 111). У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив розглянути справу у їх відсутність.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити із наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).

За нормою ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Разом з тим, статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію").

Суд першої інстанції вважав встановленим, що 29 січня 2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №78583452, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язався передати у власність позичальнику грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку суму грошових коштів у день закінчення строку позики , або достроково,та сплатити проценти від суми позики (п..1 договору).

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2., 2.3 вказаного договору кредит надається строком на 30 днів, до 28 лютого 2023 року, за користування яким позичальник сплачує позикодавцю 2,5% у день. Тип процентної ставки фіксований. Розмір процентів за понадстрокове користування позикою (її частино) складають 2,70% у день.

Згідно з п. 28 «Юридичні адреси та реквізити сторін» договору, договір позичальником підписано електронним підписом.

14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладено договір факторингу №14/06/21, згідно якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до боржників, вказаними в Реєстрі боржників.

Згідно з актом приймання-передачі реєстру боржників № 9 від 23 серпня 2023 року, за Договором факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передав, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняв реєстр боржників № 9 кількістю 5827.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників №9 від 14 червня 2021 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у загальному розмірі 38 000 грн., з яких: 9500 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 28 500 грн. заборгованість за відсотками.

Докази повідомлення відповідача про перехід права вимоги за кредитним договором до позивача матеріали справи не містять.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» факту укладання відповідачем 29 січня 2023 року кредитного договору з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та порушення ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість згідно розрахунку позивача за наданим кредитом, що підлягає стягненню.

Проте колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є, саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі й первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

В обґрунтування заявлених вимог про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 за кредитним договором ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" надало суду копії: договору № 78583452 від 29 січня 2023 року, договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021, додаткових угод до договору факторингу від 2 28 липня 2021 року та 23 серпня 2023 року, акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу від 23 серпня 2023 року, витяг з реєстру боржників від 23 серпня 2023 року, а також розрахунок заборгованості за укладеним кредитним договором.

Разом з тим вказані документи підтверджують лише умови кредитування та переуступку права вимоги. Але вони не є належними та допустимим доказами надання ОСОБА_1 позики або кредиту за вказаним договором.

До того ж відповідно до п.1.5 цього Договору датою його укладення вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта.

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надало ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції жодних документів, якими б підтверджувалося перерахування коштів ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору первісним кредитором.

У відповіді на відзив на позовну заяву ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вказувала, що після отримання відзиву вони звернулись до первісного кредитора із запитом про надання детального розрахунку заборгованості та доказів, що підтверджують надання (перерахування) коштів ОСОБА_1 , проте відповіді не отримали.

Між тим матеріали справи не містять доказів такого звернення ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Клопотань про витребування вказаних доказів позивачем не заявлялось.

Доводи ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у відповіді на апеляційну скаргу про ненадання ОСОБА_1 виписки зі свого банківського рахунку для підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора колегія суддів оцінює критично, оскільки всупереч приписам частин 1, 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України позивач фактично перекладає тягар доведення обставин, якими він обґрунтовує позов, на відповідача.

Отже, з урахуванням того, що на підтвердження позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надало доказів перерахування кредитних коштів ОСОБА_1 , тоді як відповідач факт укладання кредитного договору та отримання кредиту категорично не визнає, а витяг з реєстру боржників до договору факторингу та розрахунок заборгованості, складений позивачем, який суд першої інстанції помилково вважав належними доказами перерахування відповідачу кредитних коштів, такими не є, оскільки не підтверджують здійснення сторонами фінансових операцій, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність кредитних відносин з відповідачем та заборгованості останнього у розмірі, яку він просить стягнути.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність позову та наявність підстав для його задоволення.

Отже, оскільки судом апеляційної інстанції встановлена недоведеність обставин справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

За такого, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Ільїним Олександром Валерійовичем, задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст судового рішення складений 09 жовтня 2024 року