ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1249/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/2907/23 Категорія: 301030600 Пироженко С.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,

за участю секретаря Мунтян К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу заступника керівника Черкаської обласної прокуратури Торопчина Станіслава Олеговича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2024 року у справі за позовом заступника керівника Черкаської окружної прокуратури Троцько Євгенія Володимировича, який діє в інтересах держави в особі Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованого нерухомого майна та демонтажу тимчасових споруд, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, -

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року заступник керівника Черкаської окружної прокуратури Троцько Є.В., який діє в інтересах держави в особі Черкаської міської ради,звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 30.07.2021 до Черкаської окружної прокуратури надійшло звернення директора приватного підприємства «Добробуд-Черкаси» щодо можливих протиправних дій державного реєстратора Черкаського міського управління юстиції під час проведення реєстрації права власності на майно, зокрема торгівельного павільйону, що належить ОСОБА_1 та розташований між ТРЦ «Любава» та будівельним майданчиком по АДРЕСА_1 .

З відповіді виконавчого комітету Черкаської міської ради від 05.10.2021 встановлено, що за оперативними даними департаменту фінансової політики за ОСОБА_1 обліковується земельна ділянка по АДРЕСА_1 на підставі угоди про відшкодування власнику заподіяних збитків від 27.12.2005 № 184, за яким заборгованість відсутня.

Рішенням Черкаської міської ради № 2-784 від 05.07.2007 ОСОБА_1 за його заявою надано земельну ділянку площею 40,5 кв.м по АДРЕСА_1 в оренду строком на 1 рік без права продовження та передачі її в суборенду, під існуючий торгівельний павільйон з продажу продовольчих товарів. Проте, відповідно до даних департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради, між Черкаською міською радою та ОСОБА_1 договір оренди землі на підставі вищезазначеного рішення не укладався.

В ході проведення досудового розслідування вилучено оригінал реєстраційної справи на громадський будинок - торгівельний кіоск А-1, загальною площею 30,2 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) в Управлінні з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, який зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право власності № 47448296 від 12.11.2015.

Рішення про державну реєстрацію права не нерухоме майно прийнято державним реєстратором 12.11.2015 за № 26067742.

Вивченням вилучених копій документів встановлено, що ОСОБА_1 під час оформлення права власності на нерухоме майно на розгляд державному реєстратору надавалась документація на земельну ділянку площею 41 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1 , серед якої містилась копія договору оренди землі від 18.10.2007 № б/н, укладеного між ОСОБА_1 та Черкаською міською радою в особі її секретаря Маринкевича В.П. Строк дії оренди, зазначений у вказаному договорі, становить 49 років. Також в даному договорі міститься копія відтиску печатки Черкаської міської ради, на якій зазначено невірний код ЄДРПОУ - 25212543.

Згідно з відповіддю виконавчого комітету Черкаської міської ради від 14.01.2022 отримано зразки відтисків печаток, які використовувались міською радою, на яких зазначено справжній код ЄДРПОУ - 25212542.

Також з листів Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області від 29.10.2021 та відділу № 1 управління у Черкаському районі Держгеокадастру в Черкаській області від 02.11.2021 вбачаєтьсяч, що, відповідно відомостей з Книг реєстрації записів про державну реєстрацію актів про право власності на земельну ділянку та на право постійного користування, договорів оренди на земельні ділянки, договір оренди між ОСОБА_1 та Черкаською міською радою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 не реєструвався. Також запис про реєстрацію договору оренди в книзі реєстрації за № 2 від 10.11.2007 відсутній.

Окрім того в матеріалах реєстраційної справи на вказаний об`єкт нерухомості міститься копія наказу № 1048-а від 07.05.2015 департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради, яким присвоєно нежитловій будівлі (громадський будинок - А-1) загальною площею 30,2 кв.м адресу: АДРЕСА_2 , як окремому об`єкту нерухомості.

Разом з тим, згідно з листом департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради від 20.12.2021 встановлено, що вказаним департаментом наказ № 1048-а від 07.05.2015 щодо присвоєння адреси нежитловій будівлі за вказаною адресою не видавався.

Таким чином, документи на підтвердження реєстрації права власності чи оренди за ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку відсутні. Також відсутні будь-які документи на підтвердження надання Черкаською міською радою дозволу щодо використання спірної земельної ділянки, будь-які угоди щодо такого використання не укладалися. Отже, законні правові підстави зайняття зазначеної земельної ділянки відсутні.

Прокурор вважає, що вказаний об`єкт збудований за відсутності будь-яких дозвільних документів та не підлягає перебудові, земельна для його будівництва не виділялася, тому за змістом положень частин 1, 2, 4 статті 376, статті 391 ЦК України, статті 152 ЗК України, єдиним способом захисту передбачено саме знесення самочинно збудованого майна.

Державним реєстратором не були виконані вимоги щодо перевірки зазначених документів, а тому вважає, що прийняте ним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації за ОСОБА_1 торгівельного павільйону на підставі фіктивних документів, інформація про які відсутня у наведеному реєстрі документів.

Враховуючи, що ОСОБА_2 подано документи для реєстрації права власності на нерухоме майно, під яке не було виділено земельну ділянку, таке майно не могло бути зареєстровано, оскільки повинно вважатися самочинним будівництвом.

За таких обставин, факт незаконної державної реєстрації права власності на нерухоме майно, безпосередньо впливає на обсяг прав та обов`язків та зачіпає інтереси Черкаської міської ради, як власника земельної ділянки, на якій це майно розташоване.

На підставі викладеного позивач просив суд:

- усунути перешкоди територіальній громаді міста Черкаси в особі Черкаської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_1 знести самочинно збудоване нерухоме майно - громадський будинок літера «А-1» торгівельний кіоск площею 38,6 кв. м., який знаходиться на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01, номер запису про право власності 12009861);

- усунути перешкоди територіальній громаді міста Черкаси в особі Черкаської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою визнавши незаконним та скасувавши рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, площею 38,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01, номер запису про право власності 12009861).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що державний реєстратор здійснив оформлення права власності на нерухоме майно в порядку передбаченому законодавством України, не порушуючи встановлену процедуру, оскільки на момент проведення реєстраційних дій щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на спірне нерухоме майно, були відсутні підстави для відмови у проведення державної реєстрації.

Звертаючись до суду з даним позовом прокурор зазначив, що даний позов є негаторним.

Судом вказано, що виходячи з характеру спірних правовідносин сторін, встановлено, що рішення Черкаської міської ради від 05.07.2007 № 2-784 стало підставою для виникнення у ОСОБА_1 права на земельну ділянку під існуючий торговий павільйон по продажу продовольчих товарів, за основним цільовим призначенням земельну ділянку віднесено до земель житлової та громадської забудови, за функціональним використанням земельна ділянка віднесена до категорії земель комерційного використання та на підставі зазначеного рішення між Черкаською міською радою, як органом, що представляє територіальну громаду міста Черкаси та ОСОБА_1 укладений договір земельної ділянки, тобто між сторонами виникли договірні відносини з оренди земельної ділянки.

Отже, спір у цій справі виник в межах спору про право користування земельною ділянкою, у якому територіальна громада міста Черкаси (цивільні права та обов`язки якої здійснює Черкаська міська рада) є учасником зобов`язальних відносин та стороною спору.

Відтак, наявність зобов`язальних відносин у цьому спорі між Черкаською міською радою, що в силу закону здійснює цивільні права та обов`язки територіальної громади міста Черкаси, та ОСОБА_1 унеможливлює пред`явлення негаторного позову.

З цих підстав суд першої інстанції дійшов до переконання, що обраний заступником керівника Черкаської окружної прокуратури у позовній заяві спосіб захисту прав є неефективним та не може призвести до належного поновлення прав держави в особі позивача. Отже, вказана обставина є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, заступник керівника Черкаської обласної прокуратури Торопчин С.О. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що фактичні обставини справи свідчать про відсутність між Черкаською міською радою та ОСОБА_1 договірних правовідносин щодо користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , під існуючий на ній торгівельний павільйон.

Як свідчать обставини справи, ні договір оренди землі від 15.03.2002 року між Черкаською міською радою та ОСОБА_3 , ні договір оренди землі від 18.10.2007 між Черкаською міською радою та ОСОБА_1 , ні угода від 27.12.2005 №184 між Черкаською міською радою та ОСОБА_1 про відшкодування заподіяних збитків у Книзі реєстрації записів про державну реєстрацію актів про право власності на земельну ділянку та на право постійного користування, договорів оренди на земельні ділянки не реєструвалися.

Також на цей час Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить будь-яких відомостей про речові права ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Помилково ототожнюючи поняття договору оренди і угоди про відшкодування збитків, судом першої інстанції не враховано, що угода від 27.12.2005 №184 про відшкодування власнику заподіяних збитків не підміняє собою договір оренди землі, а лише передбачає відшкодування відповідачем збитків за використання земельної ділянки у порушення вимог земельного законодавства та без правовстановлюючих документів.

Таким чином, за відсутності між Черкаською міською радою та ОСОБА_1 укладеного в установленому законом порядку договору оренди спірної земельної ділянки, суд першої інстанції неправильно застосувавши до спірних правовідносин зазначені вище норми матеріального права, що урегульовують право користування землею, дійшов помилкового висновку, який не відповідає обставинам, про наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин щодо спірної земельної ділянки.

Оскільки ОСОБА_1 у встановленому законом порядку право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 не набув, то в силу ст. 376 ЦК України вбачається обґрунтованим вважати розміщення на ній об`єкту зі статусом нерухомого майна - самочинним.

Судом не надано правильної оцінки обставинам відсутності дозвільних документів, що давали право на виконання ОСОБА_1 підготовчих та будівельних робіт на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . У Реєстрі будівельної діяльності відсутні й документи, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів на зазначеній вище земельній ділянці (лист Державної інспекції архітектури та містобудування України від 08.02.2023 №907/05/13-23).

Розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 об`єкт в статусі нерухомого майна є самочинним будівництвом з огляду на те, що він розміщений: 1) на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети; 2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, що відповідає диспозиції ч. 1 ст. 376 ЦК України, ч. 7 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Щодо обраного способу захисту, то прокуратурою наголошено на правильності його обрання та зауважено, що зайняття нерухомого майна фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не позбавляє власника його права володіння на майно, не створює перешкоди у розпорядженні цим майном, а створює лише перешкоди в користуванні володільцем своїм майном. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник нерухомого майна вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, тобто негаторний позов.

Щодо помилковості відхилення судом першої інстанції позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права на об`єкт нерухомого майна, то позивачем звернуто увагу на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду у справі №915/572/17 від 11.02.2020 року, у якій зазначено, що навіть якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав дотримався законодавства при внесенні запису про проведену державну реєстрацію права за іншою особою, це не є перешкодою для задоволення позову щодо скасування цього запису, якщо наявність такого запису порушує права чи охоронювані інтереси позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представником ОСОБА_1 - адвокатом Сененко К.В. зазначено, що згідно з Договором від 15 березня 2002 року відповідач отримав від ОСОБА_3 в дар металевий торговий кіоск, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 50,0 (п`ятдесят) кв.м., яка надана рішенням міськвиконкому від 20.07.1999 року № 586 пункт 1.2. в оренду малому підприємству Фірмі «Чумгак», засновником якої є ОСОБА_3 та торгівельне обладнання, а саме: торгівельні меблі; холодильне обладнання в кількості 5 (п`ять) одиниць, що знаходиться на площах зазначеного торгівельного кіоску за адресою: АДРЕСА_1 .

Громадський будинок «А-1» торгівельний кіоск, який знаходиться на АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується: Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 12.11.2015, зареєстроване Черкаським міським управлінням юстиції Черкаської області, індексний номер: 47448296; Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.11.2015, індексний номер витягу: 47449268, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, номер запису про право власності: 10229861; Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.08.2021, індексний номер витягу: 272227324, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Згідно з рішенням Черкаської міської ради № 2-784 від 05.07.2007 «Про надання приватному підприємцю ОСОБА_1 земельної ділянки в оренду по АДРЕСА_2 » йому надано земельну ділянку по АДРЕСА_1 в оренду строком на 1 рік без права продовження та передачі її в суборенду, під існуючий торгівельний павільйон з продажу продовольчих товарів.

Крім того, згідно Висновку управління містобудування та архітектури міськвиконкому проект відведення земельної ділянки приватному підприємцю ОСОБА_1 погоджено та надано земельну ділянку по АДРЕСА_2 під існуючий торговий павільйон по продажу продовольчих товарів в оренду терміном до 10 років.

Відповідно до постанови Соснівського районного суду м.Черкаси від 18.11.2016 у адміністративній справі № 712/8359/16-а за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, суд визнав протиправним та скасував рішення Черкаської міської ради від 13.05.2016 за № 2-622, 2-623 від 13.05.2016 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою».

Отже, вказане підтверджує, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до Черкаської міської ради із заявами з метою укладення договору оренди земельної ділянки, намагався отримати дозволи на розроблення документації із землеустрою, а у зв`язку із відмовою Черкаської міської ради звертався до суду за захистом своїх прав щодо спірної ділянки.

Тобто Черкаська міська рада знала про те, що на спірній ділянці розташований торгівельний павільйон з продажу продовольчих товарів, а отже знала про цільове використання зазначеної ділянки, але після спливу 1 року (з моменту винесення рішення від 05.07.2007) не уклала нового договору оренди земельної ділянки та не заявила про протиправне користування та розпорядження нею.

Починаючи з 05.07.2007 і до цих пір ОСОБА_1 сплачує орендну плату на землю, що підтверджується податковою декларацією з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) та довідками з Департаменту фінансової політики Черкаської міської ради.

Вказує, що оскільки Черкаська міська рада регулярно отримувала кошти за оренду спірної ділянки, при цьому не заявляла про будь-які порушення стосовно неї, він правомірно розраховував на добросовісність та розумність у відносинах з Черкаською міською радою та не мав підстав сумніватися у правовому стані своєї земельної ділянки.

При цьому припис про усунення порушень ОСОБА_1 не видавався, ніяких звернень зі сторони Черкаської міської ради стосовно усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою до нього не надходило.

Отже юридичний факт, який полягає у бездіяльності дозвільного органу, стає передумовою для виникнення правовідносин, у яких суб`єкт господарювання може застосувати принцип «мовчазної згоди».

Крім того, відповідач також зазначив, що в наданому позивачем протоколі огляду місцевості чітко зазначено, що на спірній земельній ділянці знаходиться одноповерхова капітальна споруда, а саме магазин.

Під терміном «капітальна споруда» розуміється споруда, яка підпадає під визначення поняття «нерухоме майно», що міститься в ст. 181 ЦК, тобто, споруда, переміщення якої є неможливим без її знецінення та зміни її призначення.

Позивач підтверджує факт того, що громадський будинок «А-1» торгівельний кіоск, який знаходиться на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, номер запису про право власності: 10229861) є нерухомим майном, а не тимчасовою спорудою.

Відповідач вважає позовні вимоги Черкаської окружної прокуратури, що діє в інтересах держави в особі Черкаської міської ради протиправними, незаконними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки подані поза межами строку позовної давності.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 30.07.2021 до Черкаської окружної прокуратури надійшло звернення директора приватного підприємства «Добробуд-Черкаси» щодо можливих протиправних дій державного реєстратора Черкаського міського управління юстиції під час проведення реєстрації права власності на майно, зокрема торгівельного павільйону, що належить ОСОБА_1 та розташований між ТРЦ «Любава» та будівельним майданчиком по АДРЕСА_1 .

З відповіді виконавчого комітету Черкаської міської ради від 05.10.2021 встановлено, що за оперативними даними департаменту фінансової політики за ОСОБА_1 обліковується земельна ділянка по АДРЕСА_1 на підставі угоди про відшкодування власнику заподіяних збитків від 27.12.2005 № 184, за яким заборгованість відсутня.

Відповідно до пункту 1 зазначеної угоди про відшкодування власнику заподіяних збитків, землекористувач ОСОБА_1 з 15.03.2002 використовує земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 з порушенням вимог ст.ст. 125, 206 Земельного кодексу України, чим завдає збитків землевласнику - Черкаській міській раді, та він зобов`язується відшкодувати вказані збитки протягом 2005-2006 років.

Рішенням Черкаської міської ради № 2-784 від 05.07.2007 ОСОБА_1 за його заявою надано земельну ділянку площею 40,5 кв.м по АДРЕСА_1 в оренду строком на 1 рік без права продовження та передачі її в суборенду, під існуючий торгівельний павільйон з продажу продовольчих товарів.

Проте згідно з даними департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради, між Черкаською міською радою та ОСОБА_1 договір оренди землі на підставі вищезазначеного рішення не укладався.

В ході проведення досудового розслідування вилучено оригінал реєстраційної справи на громадський будинок - торгівельний кіоск А-1, загальною площею 30,2 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) в Управлінні з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, який зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право власності № 47448296 від 12.11.2015.

Рішення про державну реєстрацію права не нерухоме майно прийнято державним реєстратором Черкаського міського управління юстиції Великою О.В. від 12.11.2015 за № 26067742.

ОСОБА_1 під час оформлення права власності на нерухоме майно на розгляд державному реєстратору надавалась документація на земельну ділянку площею 41 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1 , серед якої містилась копія договору оренди землі від 18.10.2007 № б/н, укладеного між ОСОБА_1 та Черкаською міською радою в особі її секретаря ОСОБА_4 . Строк дії оренди, зазначений у вказаному договорі, становить 49 років. Також в даному договорі міститься копія відтиску печатки Черкаської міської ради, на якій зазначено невірний код ЄДРПОУ - 25212543.

Відповідно до відповіді виконавчого комітету Черкаської міської ради від 14.01.2022 отримано зразки відтисків печаток, які використовувались міською радою, на яких зазначено справжній код ЄДРПОУ - 25212542.

Показаннями свідка ОСОБА_4 встановлено, що підпис у копії договору оренди землі від 18.10.2007 № б/н ймовірно виконаний не ним.

Також з листів Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області від 29.10.2021 та відділу № 1 управління у Черкаському районі Держгеокадастру в Черкаській області від 02.11.2021 встановлено, що відповідно відомостей з Книг реєстрації записів про державну реєстрацію актів про право власності на земельну ділянку та на право постійного користування, договорів оренди на земельні ділянки, договір оренди між ОСОБА_1 та Черкаською міською радою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 не реєструвався. Також запис про реєстрацію договору оренди в книзі реєстрації за № 2 від 10.11.2007 відсутній.

Окрім того в матеріалах реєстраційної справи на вказаний об`єкт нерухомості міститься копія наказу № 1048-а від 07.05.2015 департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради, яким присвоєно нежитловій будівлі (громадський будинок - А-1) загальною площею 30,2 кв.м адресу: АДРЕСА_2 , як окремому об`єкту нерухомості.

Разом з тим, згідно з відповідідю департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради від 20.12.2021 встановлено, що вказаним департаментом наказ № 1048-а від 07.05.2015 щодо присвоєння адреси нежитловій будівлі за вказаною адресою не видавався.

Також показаннями свідка ОСОБА_5 , який працює на посаді директора департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради встановлено, що наказ № 1048-а від 07.05.2015 ним не підписувався.

Окрім того, згідно з відповідями виконавчого комітету Черкаської міської ради від 18.08.2021 та 25.01.2023 встановлено, що рішенням Черкаської міської ради № 2-623 від 13.05.2016 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 21.03.2016 про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, у тому числі земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , під існуючий на ній торгівельний павільйон.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.11.2016 року у спарві №712/8359/16-а за позовом ОСОБА_1 , визнано протиправним та скасовано вказане вище рішення Черкаської міської ради від 13.05.2016 №2-623 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою».

За інформацією Державної інспекції архітектури та містобудування України від 08.02.2023 року №907/05/13-23 в Реєстрі будівельної діляьностіза параметрами пошуку: «Номер документа» - АВ , «Об`єкт» - АДРЕСА_1 - інформації та документів, що, як дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, так і документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них, їх скасування чи анулювання, не виявлено.

В Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів відсутня інформація про реєстрацію декларації та готовність об`єкта до експлуатації зареєстрована Державною архітектурно-будівельною інспекцією у Черкаській області від 16.11.2011 № 189.

До апеляційної скарги прокурором також долучено копію інвентаризаційної справи №5261 КП «ЧООБТІ» на об`єкт нерухомо мого майна по АДРЕСА_1 , з якої вбачається, що спеціалістами комунального підприємства у 2015 році виготовлялвся технічний паспорт на громадський будинок А-1 загальною площею 30,2 кв.м. за вказаною адресою, але як на об`єкт самочинного будівництва.

Відповідні записи відсутні в копії технічного паспорту КП «ЧООБТІ», наданого ОСОБА_1 державному реєстратору.

Таким чином, позивач звертаючись до суду, вказав, що ОСОБА_2 подано документи для реєстрації права власності на нерухоме майно, під яке не було виділено земельну ділянку, таке майно не могло бути зареєстровано, оскільки є самочинним будівництвом.

Зазначив, що ОСОБА_1 при реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, подано недостовірні документи про присвоєння адреси, наявність права користування земельною ділянкою, а також реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, слід розцінювати як відсутність належних документів та у останнього не виникло право власності на нерухоме майно, а тому рішення державного реєстратора підлягає скасуванню.

За таких обставин, факт незаконної державної реєстрації права власності на нерухоме майно, безпосередньо впливає на обсяг прав та обов`язків та зачіпає інтереси Черкаської міської ради, як власника земельної ділянки, на якій це майно розташоване.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (частина п`ята статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (стаття 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду (частина п`ята статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

У статті 12 Земельного кодексу України зазначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Частиною четвертою статті 375 ЦК України визначено, що правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

За частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України). Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації (частина четверта статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, про що зазначено у частині першій статті 328 ЦК України.

Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва (стаття 331 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

У частині другій статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об`єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації (частина четверта статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (частина перша статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

При цьому державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам (частина четверта статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено перелік підстав, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Законом визначено, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлення презумпції правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.

Системний аналіз законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі № 641/6902/19.

Результат аналізу статті 376 ЦК України виключає можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.

Таким чином, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, відповідно до наведених вище положень законодавства та норм частини другої статті 376 ЦК України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, частини четвертої цієї статті.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13.

Колегія суддів на підставі наданих до суду доказів доходить висновку, що подані ОСОБА_1 для реєстрації права власності на торговий кіоск документи не відповідали вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так, судом встановлено, що згідно з договором дарування, який посвідчений 15 березня 2002 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т.І. за реєстровим № 2228, ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв в дар металевий торговий кіоск, площею 28,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, площею 50,0 кв.м., яка надана рішенням міськвиконкому від 20.07.1999 року №586 пункт 1.2. в оренду малому підприємству фірмі «Чумгак».

Цього ж дня, 15 березня 2002 року між виконкомом Черкаської міської ради та ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки площею 50,0 кв.м. під існуючий торговий павільйон за адресою по АДРЕСА_2 строком на 5 років.

Вказаний договір не містить даних про його державну реєстрацію у Книзі записів договорів оренди землі.

Також судом установлено, що рішенням Черкаської міської ради від 05.07.2007 №2-784 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 надано земельну ділянку площею 40,5 кв.м. по АДРЕСА_2 в оренду на 1 рік без права продовження (без права передачі її в суборенду) під існуючий торговий павільйон по продажу продовольчих товарів.

З відповіді Черкаської міської ради від 05.10.2021 року №20930-01-21 вбачається, що згідно даних департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради, між Черкаською міською радою та ФОП ОСОБА_1 договір оренди землі на підставі вищезазначеного рішення не укладався.

Згідно з Книгами реєстрації записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди на земельні ділянки, договір оренди між ФОП ОСОБА_1 та Черкаською міською радою не зареєстровано. Вказане зазначене у відповідді ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 02.11.2021 №10-23-0.221-378/335-21.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що у реєстраційній справі за №01 на громадський будинок торговий кіоск міститься договір оренди землі від 18 жовтня 2007 року укладений між Черкаською міською радою та ОСОБА_1 , у відповідності до п .1 якого орендодавець на підставі рішення Черкаської міської ради від 05.07.2007 №2-784 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки, що за цільовим призначенням відносяться до категорії земель комерційного використання та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Строк дії договору 49 років (п. 8 вказаного договору).

У договорі зазначено, що він зареєстрований в Черкаській регіональній філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10.11.20007 року за №2.

З листа ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 02.11.2021 №10-23-0.221-378/335-21 вбачається, що запис про реєстрацію договору оренди в Книзі реєстрації за №2 від 10.11.2007 року відсутній.

Також в даному договорі міститься копія відтиску печатки Черкаської міської ради, на якій зазначено невірний код ЄДРПОУ - 25212543.

Відповідно до відповіді виконавчого комітету Черкаської міської ради від 14.01.2022 отримано зразки відтисків печаток, які використовувались міською радою, на яких зазначено справжній код ЄДРПОУ - 25212542.

Отже, з матеріалів справи установлено, що земельна ділянка ФОП ОСОБА_1 органом місцевого самоврядування станом на 2015 рік виділена не була та в оренду не передавалася.

Матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_1 станом на час проведення реєстрації права власності на торговий кіоск у законний спосіб набув право користування земельною ділянкою на якій останній знаходиться.

Крім того, при реєстрації права власності на спірний торговий кіоск, ОСОБА_1 надав державному реєстратору наказ департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради №1048-а від 07 травня 2015 року про присвоєння та зміну нумерації будинків та споруд на території м. Черкаси, яким надано адресу: АДРЕСА_3 ), загальною площею 30,2 кв.м., як окремому об`єкту нерухомості.

З відповіді департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради від 20.12.2021 року №27711-01-21 вбачається, що такий наказ не видавався.

Також в реєстраційній справі міститься Декларація про готовність об`єкта до експлуатації громадський будинок по АДРЕСА_1 , в якому міститься інформація про дозвільні документи на проведення будівництва, а саме міститься посилання на декларацію про початок виконаня будівельних робіт Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Чекраській області від 18.01.2011 року №АВ 3.

За інформацією Державної інспекції архітектури та містобудування України від 08.02.2023 року №907/05/13-23 в Реєстрі будівельної діяльності за параметрами пошуку: «Номер документа» - АВ , «Об`єкт» - АДРЕСА_1 - інформації та документів, що, як дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, так і документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них, їх скасування чи анулювання, не виявлено.

Крім того, надаючи для реєстрації права власності на нерухоме майно копію інвентаризаційної справи КП «ЧООБТІ» від 30.09.2015 на об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 не повідомив державному реєстратору відомостей про самочинність його зведення.

Державна реєстрація не може легалізувати самочинне будівництво (постанова Верховного суду від 21.12.2022 у справі №263/18985/19).

У своїй постанові Велика Палата Верховного Суду від 15.11.2023 року у справі №916/1174/22 відступила від висновку викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в від 21.12.2022 у справі № 263/18985/19, у якій, зокрема судом зазначено, що «установивши відсутність доказів надання земельної ділянки відповідачу для будівництва спірного магазину, відсутність формування земельної ділянки та присвоєння їй указаної відповідачем поштової адреси, а також доказів реєстрації декларації та готовність спірного об`єкта - нежитлової будівлі, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для набуття фізичною особою права власності не нерухоме майно та незаконність здійснення оспорюваної державної реєстрації права власності за відповідачем, що має наслідком її скасування».

У постанові Велика Палата Верховного Суду від 15.11.2023 року у справі №916/1174/22 дійшла наступних правових висновків:

«109. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож, як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті (пункти 6.31-6.33 постанови від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13; пункти 53-56 постанови від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц; пункт 46 постанови від 20.07.2022 у справі № 923/196/20).

110. Тобто відповідно до приписів частин третьої та п`ятої статті 376 ЦК України як особа, що здійснила самочинне будівництво, так і власник земельної ділянки, на якій здійснили самочинне будівництво, можуть набути самочинно збудоване майно у власність. Однак для цього їм необхідно дотримуватись чіткого алгоритму дій, передбаченого в зазначеній статті.

111. Якщо нерухоме майно є самочинним будівництвом, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно у будь-який інший спосіб, окрім визначеного статтею 376 ЦК України (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка його побудувала, або за власником земельної ділянки), є такою, що не відповідає вимогам цієї статті. Можливість настання інших правових наслідків, ніж передбачені статтею 376 ЦК України, як у випадку самочинного будівництва, здійсненого власником земельної ділянки, так і у випадку самочинного будівництва, здійсненого іншою особою на чужій земельній ділянці, виключається.

112. За обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.

113. Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно

154. У категорії справ, за обставинами яких певна особа неправомірно зареєструвала право власності на самочинно побудоване майно, неналежною є як вимога про скасування рішення (запису) про реєстрацію права власності, так і вимога про припинення права власності».

Також у даній постанові вказано про те, що судовим рішенням про знесення спірного об`єкта нерухомості суд вирішує подальшу юридичну долю самочинно побудованого майна (спірного об`єкта нерухомості). Якщо право власності на об`єкт самочинного будівництва зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), у разі задоволення позовної вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва суд у мотивувальній частині рішення повинен надати належну оцінку законності такої державної реєстрації. Якщо суд дійде висновку про незаконність державної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва, таке судове рішення є підставою для закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи з огляду на положення пункту 5 частини першої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ).

Отже, за результатами розгляду справи слід дійти висновку, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 не набув.

До того ж, у відповідача були відсутні дозвільні документи, що давали право на виконання підготовчих та будівельних робіт на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , а тому вказане будівництво є самочинним. З огляду на наведене відповідач не набув право власності на дане майно.

Однак, зважаючи на викладені вище висновки Верховного Суду, задоволення вимоги прокурора про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна не призведе до відновлення прав територіальної громади та не є належним способом захисту у даній справі.

Водночас щодо обраного прокурором способу захисту слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц (провадження № 14-545цс19).

Предметом спору у цій справі є вимоги немайнового характеру про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення знесення самочинно збудованого нерухомого майна та демонтажу тимчасових споруд.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавства виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном. Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод.

Захист речового права шляхом пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (негаторного позову) є можливим носієм речового права і передбачає доведення позивачем таких обставин: 1) належність позивачу речового права, з приводу захисту якого він звертається до суду; 2) порушення цього права, його невизнання чи оспорювання; 3) вчинення цих дій саме відповідачем.

Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, а тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення (пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зроблено висновок, що:

«негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення».

Колегія суддів вважає, що у даній справі прокурор обрав належний спосіб захисту, оскільки земельна ділянка на якій здійснено самочинне будівництво із володіння територіальної громади не вибувала, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про реєстрацію права оренди ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку. Порушення інтересів держави в особі територіальної громади полягає в фактичному її зайнятті відповідачем та її обтяження наявністю запису про нерухоме майно, розміщене на ній, що створює перешкоди позивачу ефективно користуватись та розпоряджатись належною земельною ділянкою.

Знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України є належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (провадження № 14-91цс20) зазначено, що:

«109. у кожному випадку, коли володіючий власник просить про усунення йому перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом демонтажу спорудженого на ній об`єкта нерухомості, суд має перевіряти правомірність втручання держави у права на повагу до житла та мирного володіння на цей об`єкт шляхом його демонтажу, а саме: наявність підстави для такого втручання у законодавстві, легітимність мети цього втручання (його відповідність цілям, визначеним у пункті 2 статті 8 Конвенції та абзаці другому статті 1 Першого протоколу до Конвенції) та пропорційність демонтажу відповідній меті (можливість досягнення останньої проведенням демонтажу за відсутності менш обтяжливих для відповідача способів захисту прав позивача). Залежно від результату такої перевірки суд вирішує питання про задоволення чи відмову у задоволенні позову. При цьому у разі його задоволення відшкодування особі вартості майна, що підлягає демонтажу, не є можливим за відсутності для цього юридичних підстав (зокрема, правомірності його спорудження, добросовісності набуття права на нього, заявлення вимоги про відшкодування та її обґрунтованості)».

Колегія суддів погоджується з доводами викладеними прокурором у апеляційній скарзі у частині пропорційності втручання у мирне володіння відповідачем спірним майном, оскільки наявність на вказаній земельній ділянці зареєстрованого з порушенням вимог закону нерухомого майна ОСОБА_1 зумовлює значні обмеження Черкаській міській раді та унеможливлює реалізацію нею права на вільне розпорядження та використання земельної ділянки в інтересах територіальної громади.

Також прокурором звернуто увагу, з чим також погоджується і колегія суддів, на факт недобросовісності ОСОБА_1 при подачі ним державному реєстратору пакету документів для реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, за результатами розгляду справи, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду у даній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову прокурора.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов прокуратури підлягає задоволенню лише в частині вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_1 знести самочинно збудоване нерухоме майно, а тому на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6710 грн. (2684 грн. за подання позовної заяви та 4026 грн. за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Черкаської обласної прокуратури Торопчина Станіслава Олеговича - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов заступника керівника Черкаської окружної прокуратури Троцько Євгенія Володимировича, який діє в інтересах держави в особі Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованого нерухомого майна та демонтажу тимчасових споруд, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав - задовольнити частково.

Усунути перешкоди територіальній громаді міста Черкаси в особі Черкаської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_1 знести самочинно збудоване нерухоме майно - громадський будинок літера «А-1» торгівельний кіоск площею 38,6 кв. м., який знаходиться на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01, номер запису про право власності 12009861).

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Черкаської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 6710,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2024 року.

Судді: