Справа № 199/8872/23
Провадження № 2/0203/404/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

28.05.2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Сядро Г.Г.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Платинум Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мартиненко (Буждиганчук) Євдокія Юріївна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол Віталій Олексійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

встановив:

24.10.2023 року до суду звернувся ОСОБА_2 з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Платинум Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мартиненко (Буждиганчук) Євдокія Юріївна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол Віталій Олексійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих коштів, в якому позивач просить суд:

- визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною від 02.07.2020 року №2123 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Платинум Фінанс» заборгованості у розмірі 18179,60 грн;

- стягнути з Товариства обмеженою відповідальністю «Платинум Фінанс» на користь ОСОБА_2 безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 13101,36 грн;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Платинум Фінанс» на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що виконавчий напис №2123, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною не відповідає вимогам Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки: його вчинено на виконання кредитного договору, який не є нотаріально посвідченим; стягнення проводиться за 11 років; заборгованість, за стягненням якої звернулося товариство, не є безспірною; відсутні докази письмової вимоги про усунення порушень.

З огляду на вищевикладене, з метою захисту своїх прав позивач звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Відповідач та треті особи у встановлений судом строк не подали до суду заяв по суті справи.

Під час судового засідання представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позові, та просила суд їх задовольнити.

Представник позивача пояснила, що відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами перехід права вимоги, такі документи суду не надав. Крім того, відповідач не направляв на адресу позивача вимогу про погашення заборгованості, ним пропущений строк давності щодо стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса. Кредитний договір, укладений позивачем з ПАТ «Альфа-Банк», не є нотаріально посвідченим, та позивачем укладався не кредитний договір, а підписувалась анкета-заява, а тому у відповідача не було підстав для звернення до нотаріуса за вчиненням оспорюваного виконавчого напису. У зв`язку з цим, з позивача було безпідставно стягнуто 13101,36 грн.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Подорець О.Б. від 24.10.2023 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Платинум Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мартиненко (Буждиганчук) Євдокія Юріївна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол Віталій Олексійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно набутих коштів та заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову було передано до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з підстав, визначених у п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Ханієвої Ф.М. від 20.11.2023 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову було повернуто заявнику.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Ханієвої Ф.М. від 21.11.2023 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, а також відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Ханієвої Ф.М. від 27.11.2023 року заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову було задоволено, та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокії Юріївни від 02.07.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №2123 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Платинум Фінанс» за період з 15.05.2009 року по 15.04.2020 року у розмірі 18179,60грн, в межах виконавчого провадження №64516134.

У судове засідання 28.05.2024 року з`явилась представник позивача.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили.

Відповідач у встановлений судом строк не подав до суду відзив на позовну заяву, повторно не з`явився у судові засідання, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши думку представника позивача, яка не заперечувала проти розгляду справи в порядку заочного розгляду, на підставі положень ст. ст. 128, 223, 280-283 ЦПК України розглянув справу за відсутності інших учасників справи в порядку заочного розгляду.

Під час судового розгляду справи суд заслухав усні пояснення представника позивача по суті спору, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, та 28.05.2024 року у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, що містяться в матеріалах справи.

Судом встановлено, що 20.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2123 щодо стягнення з ОСОБА_2 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Платинум Фінанс» (правонаступник ПАТ «Альфа-Банк», ТОВ «Кредитні Ініціативи», ТОВ «Купер Прайс») заборгованості у загальному розмірі 18179,60 грн за кредитним договором №500140619 від 08.07.2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 ; строк, за який проводиться стягнення: з 13.05.2009 року до 15.04.2020 року.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловола В.О. від 16.02.2021 року було відкрито виконавче провадження №64516134 з примусового виконання виконавчого напису №2123, виданого 02.07.2020 року.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловола В.О. від 26.09.2023 року у виконавчому провадженні №64516134 було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_2 .

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною 02.07.2020 року за реєстровим номером №2123.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до положень статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями статті 87 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (далі Порядок, в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (далі Перелік документів).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06.05.2020 року, справа № 320/7932/16-ц, Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, у подібних правовідносинах, а також Верховного Суду України, викладеною в постанові від 05.07.2017 року, справа № 6-887цс17, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», що для нотаріуса підтверджується формальними ознаками: наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року, справа № 310/9293/15-ц, зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 ЦК України).

Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17, від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17, від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі №911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі №910/1809/18 (пункт 35), від 1 лютого 2020 року у справі №922/614/19 (пункт 52), від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (пункт 109)).

За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, - так би мовити, приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях, тоді як для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість останнього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (пункти 45-46)). Інакше кажучи, у деліктних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно, а інша його не набуває, тоді як у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває, зокрема утримує в себе.

Також за правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17).

Відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 5, 6 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Частинами 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і в заємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що відповідач не довів суду того факту, що на момент вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису позивач мав безспірну кредитну заборгованість саме такого розміру, який зазначений у виконавчому написі станом на час його вчинення. З-поміж іншого, відповідачем не доведено і того, що під час вчинення виконавчого напису нотаріус отримував від позивача як боржника первинні документи щодо погашення кредиту (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», враховуючи, що позивач заперечує наявний розмір заборгованості, вказаний у виконавчому написі.

При цьому відповідачем не було доведено факту направлення на адресу позивача та отримання ним вимоги відповідача про сплату наявної кредитної заборгованості, надання її нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Отже, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів суду безспірність розміру кредитної заборгованості, зазначеної нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі. Крім того, виконавчий напис вчинений на кредитному договорі, який не є нотаріально посвідченим та без врахування строків встановлених ст.88 Закону України «Про нотаріат». Своєю чергою, позивач звернувся до суду після вчинення виконавчого напису нотаріуса та заперечує наявність боргу у вказаному у ньому розмірі. Це є достатньою правовою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні.

Таким чином, позовна вимога про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису від 02.07.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною, зареєстрованого в реєстрі за №2123, є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Водночас позовна вимога про повернення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 13101,36 грн не підлягає задоволенню. Оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявленого до стягнення розміру відрахувань у межах виконавчого провадження, відкритого на виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса.

Тому суд вважає позовну вимогу про стягнення з відповідача безпідставно набутих за виконавчим написом нотаріуса грошових коштів у розмірі 13101,36 грн необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, суд зазначає таке.

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 1, частини 1 статті 3, частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI, судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.

Судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до частини 1, частини 2 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Суд зазначає, що порядок повернення судового збору регламентований, зокрема статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI та Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787.

Відповідно до частин 3, 5 статті 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Відповідно до пунктів 5, 10 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за №650/24182, повернення судового збору (крім помилково зарахованого) здійснюється за судовим рішенням, яке набрало законної сили. Заява та подання або копія судового рішення, засвідчена належним чином, подаються до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

Тому, з урахуванням викладеного, та того, що позов задоволений частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 429,44 грн, у загальному розмірі 1503,04 грн.

Також, з урахуванням вимог статті 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне повернути позивачу з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 536,80 грн за подання заяви про забезпечення позову, за результатами розгляду якої ухвалою суду від 20.11.2023 року заяву про забезпечення позову було повернуто заявнику.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат.

З огляду на викладене вище, заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, а саме: оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а у задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

У порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 429,44 грн, у загальному розмірі 1503,04 грн, а також повернути з Державного бюджету України сплачений судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Керуючись статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Платинум Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мартиненко (Буждиганчук) Євдокія Юріївна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол Віталій Олексійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно набутих грошових коштів, задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис від 02.07.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною, зареєстрований в реєстрі за №2123, щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Платинум Фінанс» заборгованості у загальному розмірі 18179,60 грн, таким, що не підлягає виконанню.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Платинум Фінанс» (адреса місцезнаходження: 02140, місто Київ, вулиця Лариси Руденка, будинок 6-А, офіс 525; код ЄДРПОУ 41489737) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн, за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 429,44 грн, на загальну суму 1503,04 грн (одна тисяча п`ятсот три гривні 04 копійки).

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. Челюскіна, 1; ) повернути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) (квитанція ID №3926-3340-8433-3662 від 24.10.2023 року на суму 536,80 грн, міститься в матеріалах цивільної справи №199/8872/23).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складений 04.06.2024 року.

Суддя Ф.М. Ханієва