Справа №463/6368/24
Провадження №2/463/1435/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Білоуса Ю.Б.

за участю секретаря с/з Козак О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Романчук М.С.

представника третьої особи ЛРА ЛМР Сальвицького Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м.Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог,

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Просить суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов (а.с.2-8) мотивує тим, що сторони по справі є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 16.08.2023 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу між сторонами малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з батьком ОСОБА_1 , позивачем по справі.

Відповідно до Довідки виданої ВЧ НОМЕР_1 №08/1586 від 12.06.2024 року ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом, у військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України.

17.11.2023 року відповідач пішла з дому, де зараз вона знаходиться позивачу не відомо. Після її виходу, позивач помітив, що зникло дитяче золото. Відповідач ніяким чином не піклується про дочку, не проявляє заінтересованість в її подальшій долі, не цікавиться станом її здоров`я, не піклується про фізичний розвиток дитини, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дочкою в обсязі, необхідного для нормального самоусвідомлення. Відповідач не з`являється за місцем проживання дитини, не виявляє жодної ініціативи у встановленні будь-якого контакту з дитиною. Участь у житті дитини матір не приймала та не приймає і на даний час. Відповідач своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дитину до досягнення повноліття, не виконує взагалі та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями та час від часу перебуває на лікуваннях.

Оскільки, ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом, у військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, його донька на даний час проживає із бабусею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Однак передача дитини на виховання бабусі та дідуся, не звільняє батька від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Окрім цього, позивач в міру обставин робить все можливе, для того, щоб дитина зростала під опікою та його відповідальністю і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Зокрема позивач піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Зважаючи на вищезазначені обставини та враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, позивач в порядку ст.164 СК України звернувся до суду із позовом про позбавлення батьківських прав, який просить задовольнити.

Аргументи учасників справи.

Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

Відповідач у судове засідання з розгляду даної справи не з`явилася, хоча про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. У зв`язку із неявкою відповідача, яка була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст.280 ЦПК України.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування ЛРА ЛМР в судовому засіданні, покликавшись на представлений по справі висновок, просив в задоволенні позову відмовити з підстав його необґрунтованості та недоведеності підстав позову.

Приведена до присяги та допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 надала суду наступні показання. Пояснила, що є матір`ю відповідачки ОСОБА_2 , та відповідно бабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . По суті справи зазначила, що матір дитини з 17.11.2023 покинула місце проживання та не поверталася, дитиною не цікавиться, не телефонує, має алкогольну залежність. Додому приходили представники колекторських структур та телефонували з банків через кредити, які вона отримувала та в подальшому не повертала кошти.

Приведена до присяги та допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 надала суду наступні показання. Пояснила, що є сусідкою сторін по справі. Зазначила, що неодноразову чула, як відповідачка кричала на малолітню ОСОБА_3 , ображала її. Додала, що з листопада 2023 року відповідачку не бачила, остання життям своєї доньки не цікавиться та участі у її вихованні не приймає.

Приведена до присяги та допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 надала суду наступні показання. Пояснила, що є сусідкою сторін по справі. Надала суду показання аналогічні за змістом показанням свідка ОСОБА_5 .

Рух справи в суді.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 05.07.2024 року справу передано для розгляду в провадження судді Білоуса Ю.Б.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м.Львова Білоуса Ю.Б. від 11.07.2024 року відкрито провадження у справі, а справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_7 від 27.08.2024 року закрито підготовче провадження у справі, а справу призначено до судового розгляду по суті.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА:

Позиція Суду.

Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

У відповідності із статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, у тому числі й ті, що відхилені судом, а так само і оцінка аргументів сторін.

Судом встановлено, що 05.12.2018 року Франківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, актовий запис №859.

В шлюбі у сторін народилась донька: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 , виданого Личаківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено відповідний актовий запис №41.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16.08.2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади, ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Відомостей з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №159341 від 14.05.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 5 осіб: - ОСОБА_8 ; - ОСОБА_4 ; - ОСОБА_1 ; - ОСОБА_3 ; - ОСОБА_9 .

Відповідно до Довідки виданої ВЧ НОМЕР_1 №08/1586 від 12.06.2024 року ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом, у військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України.

Згідно з висновком органу опіки та піклування від 19 серпня 2024 року позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є доцільним.

Застосоване судом законодавство:

Статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі Закон).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII(далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач ОСОБА_1 , обґрунтовує мотивованість та підставність подачі такого тим, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зокрема, стверджує про те, що відповідач не піклується про дочку, не проявляє заінтересованість в її подальшій долі, не цікавиться станом її здоров`я, не піклується про фізичний розвиток дитини, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дочкою в обсязі, необхідного для нормального самоусвідомлення. Відповідач не з`являється за місцем проживання дитини, не виявляє жодної ініціативи у встановленні будь-якого контакту з дитиною. Участь у житті дитини матір не приймала та не приймає і на даний час. Відповідач своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дитину до досягнення повноліття, не виконує взагалі та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання

Зокрема, зазначені вище обставини, на думку позивача, підтверджуються наступними документами, які долучені до матеріалів справи.

Відповідно до Акту ЖБК «Швейник» від 18.01.2024 року, ОСОБА_2 , 1987 року народження, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 протягом останніх двох місяців за вказаною адресою не проживає, не приходить та не проводить час з дитиною.

Відповідно до Акту ЖБК «Швейник» від 01.06.2024 року, ОСОБА_2 , 1987 року народження, жодного разу в 2024 році не приходила за адресою свого місця проживання: АДРЕСА_1 з дочкою не була.

Згідно довідки №3 від 29.05.2022 року ОСОБА_2 проходила амбулаторний курс детоксикації.

Відповідно до Довідки №90 від 28.06.2024 року, яка видана ОСОБА_1 , про те, що його донька, ОСОБА_10 відвідує ЗДО «Веселка».

Відповідно до Психолого-педагогічної характеристики на дитину, ОСОБА_11 відвідує ЗДО «Веселка» з 2023 року. Адаптаційний період проходив легко. Дитина швидко звикла до дитячого колективу. На даний момент дитина соціально адаптована до умов ЗДО. Емоційний стан стабільний. Поведінка адекватна ситуації. В дитячому колективі дитина поводиться активно, розкуто, зацікавлено. Контакти з іншими дітьми встановлює легко, невимушено. Контакт змістовний. Проявляє виразний інтерес до співпраці з дорослими. Предметно- практичні дії: адекватні, самостійні. Рівень розвитку психічних процесів відповідає віковій нормі. На достатньому рівні сформоване вміння дитини діяти самостійно. Емоційно-стійка. У ЗДО дитина приходить охайна та чиста. ОСОБА_11 - активна, товариська, комунікабельна.

Оцінюючи обґрунтованість та вмотивованість заявлених позивачем у позовній заяві вимог, на предмет їх відповідності обставинам справи,вимогам чинного законодавства та доказового підтвердження суд враховує наступне.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, провадження № 61-8918сво23.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень тазастосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки їїбатьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від18грудня 2008 року усправі «Савіни проти України», заява № 39948/06).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, пункти 57, 58).

Суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від29липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі №562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07листопада 2023 року у справі № 601/928/22. Судова практика щодо застосування статті 164 СК України є усталеною.

Враховуючи обставини вказаної справи та долучені до позовної заяви документи, а також надані в судовому засіданні показання свідків, суд приходить до висновку проте, що позивач не надав переконливих доказів свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками чи жорстокого поводження з дитиною.

Суд зазначає, що з огляду на приписи пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли батьки свідомо та умисно не здійснюють батьківських прав та ухиляються від їх виконання.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості зміни такої поведінки. Позбавлення батьківських прав позбавляє батька/матір спільного родинного життя з дитиною та не відповідає меті їх возз`єднання.

Реалізація взаємного спілкування між матір`ю чи батьком і дитиною становить засадову складову сімейного життя у розумінні статті8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Савіни проти України», рішення від 18 грудня 2008 року, заява N 39948/06, ЄСПЛ зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (пункт 49).

У постанові від 04 квітня 2024року у справі № 553/449/20, провадження № 61-2701св24, Верховний Суд вказав, що «…сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини».

Суд не встановив свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків стосовно виховання дитини, абсолютної байдужості матері до дитини, фактів заподіяння шкоди дитині, або того, що вона становила загрозу для здоров`я та розвитку доньки.

Відповідно до статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 358/689/22, провадження №61-13923св23).

Суд зауважує, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу і залежить від специфіки обставин, які необхідно довести у конкретній справі. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).

Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року усправі № 753/2025/19, провадження № 61-1344св20.

У висновку від 19 серпня 2024 року Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради вказуючи про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначив про наступне. За результатами огляду документів, пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_4 комісією не було встановлено достатніх підстав для застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав матері дитини ОСОБА_2 з огляду на недоведеність батьком дитини факту її свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків і щодо якої є нагальна необхідність позбавлення батьківських прав. Позбавлення прав є крайнім заходом, який тягне за собою серйозні правові наслідки, як для матері, так і для дитини, і допускається лише тоді, коли змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо (а.с.94-95).

Позивач вказаний висновок органу опіки та піклування не спростував, підстав вважати його необґрунтованим не навів, висновок не є таким, що суперечить інтересам малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому відповідні покликання позивача в цій частині є безпідставними.

Неактивність або певна бездіяльність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як матері з урахуванням наведеного вище є недостатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав.

Особисті конфліктні відносини між батьками не може суперечити правам дитини на гармонійний розвиток та належне виховання і забезпечення її найкращих інтересів з боку біологічної матері.

Відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020року в справі № 753/9433/17, провадження № 61-3462св20.

Отже, позбавлення батьківських прав матері, яка не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки відомостей протилежного суду не надано, не відповідатиме, на думку суду, інтересам малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Висновки Суду за результатами розгляду.

Зважаючи на вищевказані обставини суд приходить до висновку про те, що заявлена позивачем вимога про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої доньки недоведена належними та достатніми в сукупності доказами, а відтак задоволенню не підлягає.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Так як в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, то понесені позивачем судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 10,12,13,76-80,259,263,264,273,280-282,354,355 ЦПК України, статтею 164 СК України, суд,-

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини - відмовити.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільного процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Третя особа: Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, , місцезнаходження: м.Львів, вул. К. Левицького, 67

Повний текст рішення складено та підписано 08 листопада 2024 року.

Суддя Юрій БІЛОУС