Справа № 342/673/24
Провадження № 22-ц/4808/1440/24
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р. М.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів: Девляшевського В. А.,

Мальцевої Є. Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2024 року, в складі судді Гайдича Р. М., ухвалене у м. Городенка Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Денега Д. М. звернувся до відповідача ОСОБА_1 із позовом про стягнення аліментів на утримання дітей.

В обґрунтування позову зазначав, що з 06 серпня 2011 року сторони перебували у шлюбі, від якого народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Представник позивачки вказував, що після подачі позивачкою позову про розірвання шлюбу, відповідач не приймає жодної участі у вихованні та утриманні дітей, відмовляється у добровільному порядку фінансово допомагати дітям, а коли постає необхідність у матеріальній допомозі, то не реагує на її прохання.

Посилаючись на те, що позивачка не в змозі самостійно утримувати дітей, а у відповідача наявна така фінансова можливість, оскільки він офіційно працевлаштований та має стабільний дохід, інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, представник ОСОБА_2 просив стягувати з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Городенківського районного суду від 04 вересня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну. Стягнення аліментів постановлено розпочати з 06 травня 2024 року до досягнення дітьми повноліття. Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 до державного бюджету судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

У апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Зачепіло З. Я., посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування фактичних обставин справи та неналежну оцінку доказів у справі, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення в частині зменшення розміру стягуваних аліментів з 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) до частини усіх видів заробітку (доходу) з урахуванням погіршення матеріального становища платника аліментів.

Представник скаржника вважає необґрунтованими доводи позивачки про те, що він не бере участі у вихованні та утриманні дітей після подачі позову про розірвання шлюбу, оскільки він неодноразово робив грошові перекази на карти дітей та дружини, що підтверджується відповідними доказами, які судом першої інстанції не були взяті до уваги. При цьому, представник ОСОБА_1 зауважує, що відповідач у квитанціях не вказував призначення платежу «аліменти», оскільки не знав, що позивачка подасть до суду відповідний позов про стягнення аліментів. Вказує, що ОСОБА_1 й надалі проводить нарахування грошових коштів на задоволення потреб дітей, що підтверджується випискою про рух коштів за період з 01 червня по 01 жовтня 2024 року.

Також представник відповідача вказує, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не врахував, що на утриманні у ОСОБА_1 перебуває його батько ОСОБА_5 , який має другу групу інвалідності пожиттєво, у зв`язку з чим потребує регулярного догляду, медикаментозного лікування та постійних оглядів у медичних фахівців. Зазначає, що необхідність допомагати батькові значно впливає на бюджет відповідача та його реальні можливості виконувати оскаржуване рішення.

Не було враховано судом першої інстанції й той факт, що відповідач ОСОБА_1 має певні кредитні зобов`язання, що також значно впливає на його загальний бюджет та здатність забезпечити всі фінансові потреби.

Крім того, представник скаржника звертає увагу суду на те, що відповідач ОСОБА_1 не заперечує щодо сплати аліментів на утримання дітей, однак вважає, що визначений судом розмір аліментів погіршує його становище порівняно із становищем одержувача аліментів. При цьому вважає, що зменшення розміру стягуваних аліментів з 1/3 частини до частини з урахуванням погіршення його матеріального становища та сімейними обставинами, не суперечитиме інтересам дітей, оскільки мінімальний їх розмір складатиме 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк позивачкою ОСОБА_2 не надано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи та ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 та визначаючи аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну, суд першої інстанції з врахуванням ст. ст. 182, 183 СК України прийшов до висновків, що відповідач ОСОБА_1 є фізично здоровою особою працездатного віку, може працювати та надавати матеріальне утримання своїм дітям, інших осіб, які перебувають на його утриманні, крім дітей сторін, він немає, а отже повинен забезпечувати належний рівень життя своїм неповнолітнім донькам.

З цими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі з 06 серпня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками неповнолітніх доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, а тому згідно ст. 180 СК України вони зобов`язані утримувати їх до досягнення повноліття (а.с.10, 12).

Згідно із частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3статті 181 СК України).

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Апеляційний суд зауважує, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2 563 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2024 року 3 196 грн.

Колегія суддів зауважує, що вказана величина свідчить лише про мінімальний рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, з врахуванням того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, та враховуючи розміри прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років та дітей віком від 6 до 18 років, матеріальне становище сторін, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно визначив аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну. Слід зазначити, що цей розмір аліментів перевищує розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

При цьому колегія суддів вважає, що виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, такий розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дітей, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати. Аліменти у вказаному розмірі є помірною сумою, не завищеною в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб дітей.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що на його утриманні перебуває батько ОСОБА_5 , який має другу групу інвалідності пожиттєво, оскільки жодних документальних відомостей на підтвердження такого утримання відповідачем не надано, а наявність у відповідача кредитних зобов`язань, які за його твердженням впливають на його загальний бюджет та здатність забезпечити всі фінансові потреби не звільняють його від обов`язку утримувати дітей.

Необґрунтованими, на думку колегії суддів, є й доводи скаржника про наявність підстав для зменшення розміру стягуваних аліментів з 1/3 частини до частини з урахуванням погіршення його матеріального становища та сімейними обставинами, оскільки вирішення питання зменшення розміру стягуваних аліментів здійснюється шляхом подачі позовної заяви у відповідності до вимог ст. 192 СК України.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_1 неодноразово робив грошові перекази на карти дітей та дружини, що підтверджується випискою про рух грошових коштів, оскільки згідно із ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Будь-яких підстав неможливості подання даного доказу ОСОБА_1 до суду першої інстанції наведено не було.

Доводи апеляційної скарги про неможливість відповідача сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі є голослівними та не підтвердженні належними доказами.

Аргументи апеляційної скарги є аналогічними доводам відповідача, які були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни залишити без задоволення.

Рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2024 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

Є. Є. Мальцева