П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(додаткова)

30 жовтня 2024року м. Київ

Справа № 369/10615/19

Провадження № 22-з/824/97/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Мережко М. В., Нежури В. А.

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Савченко Вікторії Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Дудкіна Надія Володимирівна, про визнання недійсним договору дарування квартири, застосування реституції, вилучення (скасування) державної реєстрації права власності на квартиру, визнання права власності та поновлення державної реєстрації права власності та за позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_4 , приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Дудкіна Надія Володимирівна, про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання недійсним договору дарування квартири, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ,

у с т а н о в и в:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, позов ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено факт спільного сумісного проживання та ведення спільного сімейного бюджету без реєстрації шлюбу з вересня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 2864 приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Дудкіною Надією Володимирівною, вилучивши (скасувавши) реєстраційний запис № 2864 про державну реєстрацію договору дарування квартири АДРЕСА_1 .

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Визнано право власності та розділено в рівних частинах, по 1/2 (50 %) частці кожному, на квартиру АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Савченко В.С. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргув частині задоволених позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного суду від 15.11.2023 року апеляційну скаргу адвоката Савченко Вікторії Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2023 року в частині вирішення позовних вимог третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_4 , приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Дудкіна Надія Володимирівна, про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання недійсним договору дарування квартири, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

21 листопада 2023 року до Київського апеляційного суду надійшла заява адвоката Савченко В. С. в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, яка обґрунтована тим, що ОСОБА_1 , під час розгляду справи в суді першої інстанції понесла витрати на правничу допомогу у розмірі 63 771 грн, про що також зазначила й в апеляційній скарзі, відтак, просила покласти їх на ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . а також стягнути з ОСОБА_3 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 8091 грн 27 коп.

В судовому засіданні адвокат Савченко В. С. в інтересах ОСОБА_1 заяву про ухвалення додаткового рішення підтримала, просила задовольнити.

Адвокат Горбовий В. А. в судовому засіданні, що відбулось 23.10.2024 року скористався своїм правом та висловив свої заперечення щодо заяви адвоката Савченко В. С. про ухвалення додаткового рішення у справі, на обґрунтування яких зазначив, що ОСОБА_1 та її представником в суді першої інстанції не було заявлено клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, окрім того, зазначив, що до суду не надано підтверджуючих документів, за яку саме роботу адвоката у період з 02.09.2020 по 09.09.2020 року ОСОБА_1 понесла відповідні витрати. Зазначив, що адвокат Савченко В. С. не є членом адвокатських об`єднань «Чуйко та партнери», та «Прокопенко та партнери», а отже заявляти вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, які понесені іншими адвокатськими об`єднаннями, не може. Також зазначив, що в актах приймання-передачі послуг відсутня інформація і перелік виконаних робіт, дати надання та отримання послуг адвоката, кількість судових засідань, відмітив, що договором правничої допомоги не визначена сума, яку мала сплатили адвокату Воронцова К. В. Також просив звернути увагу на те, що адвокатом надано суду лише копії документів, та не надано оригіналу договору про надання правничої допомоги. За таких обставин просив відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі.

Після оголошення у справі перерви, адвокат Горбовий В. А., будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання призначене на 30.10.2024 року не з`явився та подав клопотання про відкладення судового засідання, у якому просив відкласти розгляд питання щодо ухвалення у справі додаткового рішення на іншу дату, у зв`язку з його відрядженням та зайнятістю в слідчих діях.

Частина 4 ст. 270 ЦПК передбачає, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про ухвалення додаткового рішення.

Окрім того, адвокат Горбовий В. А., посилаючись на неможливість прибуття в судове засідання у зв`язку із зайнятістю у невідкладних слідчих діях та відрядженні, не надав суду жодних доказів на підтвердження вказаних обставин.

З огляду на викладене, та ураховуючи положення частини 4 статті 270 ЦПК України, колегія суддів вважає наведені у клопотанні про відкладення розгляду справи обставини не поважними, а також відмічає, що адвокат Горбовий В. А. в минулому судовому засіданні, яке відбулось 23.10.2024 року скористався своїм правом та висловив заперечення щодо заявленого ОСОБА_1 розміру витрат на правничу допомогу. За таких підстав колегія суддів вважала за можливе розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення за відсутності адвоката Горбового В. А. та інших учасників справи.

Вирішуючи питання щодо ухвалення додаткового рішення стосовно розподілу судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Тобто, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (див. ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини, із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції - у випадку скасування або зміни рішення (п.п. «б» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України).

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Згідно з статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як зазначено вище, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2023 року в задоволенніпозову ОСОБА_2 відмовлено, позов ОСОБА_3 задоволено.

Поряд з цим, судом першої інстанції не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, окрім того, вказані обставини слугували однією з підстав для звернення ОСОБА_1 до суду з апеляційною скаргою.

Так, постановою Київського апеляційного суду від 15.11.2023 року апеляційну скаргу адвоката Савченко Вікторії Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2023 року в частині вирішення позовних вимог третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

При ухваленні судового рішення 15.11.2023 року судом апеляційної інстанції розподіл судових витрат здійснено не було.

Отже, у зв`язку із скасуванням судового рішення, на підставі вищезазначених правових норм, колегія суддів проводить новий розподіл судових витрат, понесених під час розгляду справи у суді першої інстанції.

З матеріалів справи убачається, що заява про понесення відповідних витрат на правничу допомогу з зазначенням попереднього розрахунку витрат викладена у відзиві на позовну заяву, який надійшов 21.11.2021 року, тобто в строк, передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України (т. 1, а. с. 64 - 68).

Так, на підтвердження витрат, понесених за надання правничої допомоги в суді першої інстанції, ОСОБА_1 надала: копію договору про надання правничої допомоги від 05.10.2020 року з додатком №1 до договору; копію рахунку від 22.10.2020 року; копію акту виконаних робіт від 22.10.2020 року; копію квитанції про оплату послуг від 27.10.2020 року на суму 11 520 грн; копію рахунку від 09.06.2021 року; копію акту виконаних робіт від 09.06.2021 року; копію квитанції про оплату послуг від 14.06.2021 року на суму 5 434 грн; копію рахунку від 14.09.2022 року; копію квитанції про оплату послуг від 22.09.2022 року на суму 7 350 грн (т. 3, а. с. 79-102).

З матеріалів справи також убачається, що в суді першої інстанції представником ОСОБА_1 в період з 13.11.2019 року по 09.09.2020 року правову допомогу здійснював адвокат Шевчук А. С., який в період з 13.11.2019 року по 30.07.2020 року працював в АБ «Чуйко та партнери» та в період з 02.09.2020 року по 09.09.2020 працював в АО «Прокопенко та партнери».

За період з 13.11.2019 року по 09.09.2020 року відповідачкою було понесено витрати на правничу допомогу у розмірі 32 000 грн, які були перераховані на рахунок АО «Чуйко та партнери».

Вже починаючи з 05.10.2020 року надання правничої допомоги ОСОБА_1 здійснювалось АО «Калита, Макрович і партнери».

Так, адвокат Савченко В. С. є адвокатом, яка здійснює адвокатську діяльність в АО «Калита, Маркович і партнери» та є такою, що представляє інтереси ОСОБА_1 (т 2, а. с. 95).

За період з 05.10.2020 року по 28.11.2022 року ОСОБА_1 було понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 31 771 грн (т. 3, а. с. 79-102).

Отже, матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 компенсувала адвокатським об`єднанням всі витрати, пов`язані із виконанням умов укладених нею договорів.

Колегія суддів відмічає, що, визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності) та розумності розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких, саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18 року у справі № 758/6113/19, зазначено, що суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Відмова стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 Верховний Суд, зменшуючи розмір заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу, за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, зазначив, що такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до п.4 ч.3 ст.137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до п.2 ч.3 ст.141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Як зазначено вище, адвокат Горбовий В. А. в інтересах ОСОБА_2 скористався правом та подав заперечення на заяву про ухвалення у справі додаткового рішення.

Колегія суддів ураховує такі заперечення адвоката Горбового В. А. в інтересах ОСОБА_2 , проте не може погодитися з ними в повному обсязі.

Так, як на підставу для відмови в ухваленні додаткового адвокат Горбовий В. А. посилався на неподання ОСОБА_1 заяви про ухвалення додаткового рішення в суді першої інстанції у визначений ст. 141 ЦПК України строк.

Проте, як вже було вказано вище, заява про понесення відповідних витрат на правничу допомогу з зазначенням попереднього розрахунку витрат викладена у відзиві на позовну заяву, який надійшов 21.11.2021 року, тобто в строк, передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України (т. 1, а. с. 64 - 68).

Після чого, представником відповідачки неодноразово подавалися заяви про понесення витрат на правничу допомогу, проте судом першої інстанції такі заяви враховані не були, що, зокрема, слугувало в подальшому підставою звернення з апеляційною скаргою (т. 1, а. с. 183, т. 3 а. с. 79, т. 3, а. с. 164), отже, доводи адвоката Горобового В. А. щодо неподання заяви у визначений законом строк є неприйнятними.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на положення ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 компенсувала адвокатським об`єднанням витрати, пов`язані із виконанням умов договорів, поряд з цим, в силу вимог Закону, а саме вимог статті 137 ЦПК України, в незалежності від того, якому адвокатському об`єднанню Воронцова К. В. сплатила грошові кошти за надані послуги, такі витрати відшкодовуються їй безпосередньо, як стороні у справі, отже доводи адвоката Горбового В. А. про те, що адвокат Савченко В. С. не мала підстав заявляти вимоги про стягнення витрат в частині надання допомоги іншими адвокатськими об`єднаннями є безпідставними, з огляду на те, що адвокат Савченко В. С., в першу чергу, діяла в інтересах ОСОБА_1 , яка зазнала таких витрат, та на користь якої такі витрати мають в майбутньому відшкодовуватись з інших учасників справи.

Твердження адвоката Горбового В. А. про ненадання ОСОБА_1 та її представниками оригіналів договорів з надання правничої допомоги не заслуговують на увагу з огляду на те, що в цивільному судочинстві допустимим доказом повноважень адвоката як особи, є довіреність або ордер. Схожі висновки викладені: в ухвалі КГС ВС від 31.05.2018 року у справі № 922/699/17, від 18.06.2018 у справі № 910/15163/17, від 25.06.2018 року у справі № 924/326/17, від 13.08.2018 року у справі № 910/2152/18, від 28.09.2018 року у справі № 910/2396/18, від 13.04.2018 року у справі № 927/675/17, постанові КГС ВС від 21.04.2020 у справі № 910/10156/17 та ін.).

Отже, ненадання оригіналів таких договорів не може свідчити про їх відсутність та не може слугувати підставою для відмови в задоволенні витрат, понесених на правничу допомогу. Окрім того, судом першої інстанції належним чином, в ході проведення судових засідань, були перевірені повноваження представників відповідачки, в яких адвокатами надавались суду оригінали ордерів та договорів про надання правничої допомоги. Колегія суддів звертає увагу, що справа перебувала в провадженні суду з 2019 року, проте, позивач на протязі всього розгляду справи не порушував питання щодо ненадання оригіналу договору з правничої допомоги, з чого колегія суддів робить висновок, що позивач лише шукає будь-який привід для відмови в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Щодо доводів адвоката Горбового В. А. про невизначеність чіткої суми в договорах правничої допомоги, яку мала сплатити ОСОБА_1 колегія суддів зауважує, що умовами договорів про надання правничої допомоги передбачено, що розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану правничу допомогу, визначається актами приймання-передачі наданої правової допомоги, в яких вже визначається розмір наданої правничої допомоги (т. 2, а. с. 109-110, а. с. 118 - 119).

Слід зазначити, щорозмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Аналогічний висновок викладений в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Ураховуючи ту обставину, що відповідачкою доведено актами наданих послуг та квитанціями сплачену суму у заявленому розмірі (63 771 грн), колегія суддів вважає неприйнятними такі доводи адвоката Горбового В. А.

Поряд з цим, у додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Витрати на правничу допомогу, в акті приймання-передачі послуг, можуть бути зменшені судом, проаналізувавши адвокатські послуги та витрачений час. (див. додаткову постанову КГС ВС від 11.03.2021 року у справі № 911/2681/19).

На підставі викладених правових норм, колегія суддів погоджується з тим, що у своїй заяві про винесення додаткового рішення у справі адвокат Савченко В. С. в інтересах ОСОБА_1 зазначає, що у період з 13.11.2019 по 09.09.2020 року правову допомогу ОСОБА_1 надавав адвокат Шевчук А. С., який в період з 13.11.2019 по 30.07.2020 року працював в АБ «Чуйко та партнери», а у період з 02.09.2020 по 09.09.2020 року працював у АБ «Прокопенко та партнери». Окрім того визначено, що у період з 13.11.2019 по 09.09.2020 року ОСОБА_1 понесла витрати на професійну правову допомогу у розмірі 32 000 грн, які були перераховані на рахунок АБ «Чуйко та партнери» та рахунок АБ «Прокопенко та партнери». А саме, з 13.11.2019 по 09.09.2020 року ОСОБА_1 понесла витрати на професійну правову допомогу у розмірі 26 000 грн, а з 02.09.2020 по 09.09.2020 - понесла витрати у розмірі 6 000 грн (т. 2, а. с. 106-127).

Проте, до суду не надано підтверджуючих документів, за яку саме роботу (професійну правову допомогу) у вказаний період, ОСОБА_1 понесла відповідні витрати. В актах приймання-передання наданої правової допомоги, які подані до суду і наявні в матеріалах справи за визначений період відсутня інформація і перелік виконаних робіт, з чого колегія суддів не може визначити, за які саме послуги адвокатської роботи була сплачена ОСОБА_6 зазначена сума.

На підставі викладеного, колегія суддів, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, ціни позову, обсягу виконаної адвокатом роботи та критерію необхідності такої роботи, ураховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, ураховуючи заперечення адвоката Горбового В. А. колегія суддів вважає за можливе зменшити суму витрат за надання правничої допомоги, яка підлягає до стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 63 741 грн до 30 000 грн, тобто 15 000 з кожного.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 сплатила за подання апеляційної скарги судовий збір в розмірі 8091 грн. 27 коп.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга оскаржувалась рішення в частині позову ОСОБА_3 , то судовий збір за подачу апеляційної скарги має бути покладений саме на третю особу із самостійними вимогами ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 260, 270, 368, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву адвоката заяву адвоката Савченко Вікторії Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення щодо розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч), з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 8091 (вісім тисяч дев`яносто одну) гривень 27 копійок .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді М. В. Мережко

В. А. Нежура