Провадження 2/712/3348/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 листопада 2024 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого/судді - Троян Т.Є.
при секретарі Кеденко Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Білий лебідь-2016» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, -
Позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Білий лебідь-2016» про стягнення компенсації за невикористану відпустку.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що, згідно наказу від 18.06.2024 №1-24 ОСОБА_1 звільнено з посади голови правління Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Білий лебідь-2016» на підставі п.5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.
Цим же наказом від 18.06.2024 №1-24 ухвалено виплатити ОСОБА_1 матеріальну компенсацію за невикористану відпустку за період 01.01.2024-18.06.2024. Однак, відповідачем безпідставно виплачено компенсацію за невикористану відпустку лише за період 01.01.2024-18.06.2024, оскільки позивачка має також не використану відпустку за період з 01.01.2018 по 31.12.2023.
Так, згідно графіків відпусток за період з 2017 року по 2024 рік Позивачу щорічно надавалася відпустка тривалістю 24 календарні дні.
Позивача прийнято на роботу 02.11.2017, водночас згідно наказу від 26.11.2018 №5/K у відпустці позивачка перебувала 14 календарних днів у період часу з 10.12.2018 по 23.12.2018.
За 2017 рік Позивач мала 4 календарні дні відпустки, за 2018 рік Позивач мала 24 календарні дні відпустки. Оскільки позивачка використала 14 календарних днів відпустки залишок невикористаної становить 14 календарних днів відпустки за 2017-2018 роки.
За 2019 рік позивач має 24 календарні дні невикористаної відпустки, за 2020 рік позивачка має 24 календарні дні невикористаної відпустки, за 2021 рік позивачка має 24 календарні дні невикористаної відпустки, за 2022 рік позивач має 24 календарні дні невикористаної відпустки, за 2023 рік позивач має 24 календарні дні невикористаної відпустки. Тобто, на момент звільнення позивачка мала 134 календарні дні невикористаної відпустки за період з 2018 року по 2023 рік включно, однак відповідач не виплатив компенсацію за невикористану відпустку.
Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 р., проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році.
З урахуванням чого, позивачка на момент звільнення мала 134 календарні дні невикористаної відпустки за період з 2018 року по 2023 рік включно, однак відповідач не виплатив компенсацію за невикористану відпустку.
Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Враховуючи викладене, для розрахунку виплати компенсації за невикористані відпустки необхідно взяти заробітну плату за 2023 рік, яка згідно довідки складає 124 021,08 грн. Для визначення розміру заробітної плати за день розділяємо 124021,08грн/365 днів = 339,78 грн у день.
З урахування чого, просила позов задовольнити та стягнути з відповідача 45 530,52 грн. за невикористану відпустку, допустити рішення до негайного виконання у частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за місяць.
23 вересня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу 15-денний термін для подання відзиву на позов.
Представник відповідача ОСББ «Білий лебідь-2016» правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Повідомлявся про відкриття провадження в справі належним чином.
Суд ухвалив на підставі ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи та, згідно зі ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснювати фіксацію процесу звукозаписувальними технічними засобами.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Згідно з даним Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до запису у трудовій книжці НОМЕР_1 , оформленої на ім`я ОСОБА_1 , вбачається , що остання з 02.11.2017 перебувала у трудових відносинах із ОСББ «Білий лебідь-2016» на посаді голові правління ОСББ.
Відповідно до наказу від 18.06.2024 №1-24 ОСОБА_1 звільнено з посади голови правління ОСББ «Білий лебідь-2016» на підставі п.5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.
Наказом від 18.06.2024 №1-24 ухвалено виплатити ОСОБА_1 матеріальну компенсацію за невикористану відпустку за період 01.01.2024-18.06.2024.
Так, згідно графіків відпусток за період з 2017 року по 2024 рік ОСОБА_1 щорічно надавалася відпустка тривалістю 24 календарні дні.
Позивачку прийнято на роботу 02.11.2017, водночас згідно наказу від 26.11.2018 №5/K у відпустці Позивачка перебувала 14 календарних днів у період часу з 10.12.2018 по 23.12.2018.
Як вбачається з матеріалів справи за 2017 рік позивач мала 4 календарні дні відпустки, за 2018 рік позивач мала 24 календарні дні відпустки. Оскільки позивачка використала 14 календарних днів відпустки залишок невикористаної становить 14 календарних днів відпустки за 2017-2018 роки.
За 2019 рік позивачка має 24 календарні дні невикористаної відпустки, за 2020 рік позивачка має 24 календарні дні невикористаної відпустки, за 2021 рік позивачка має 24 календарні дні невикористаної відпустки, за 2022 рік позивач має 24 календарні дні невикористаної відпустки, за 2023 рік позивач має 24 календарні дні невикористаної відпустки.
Тобто, на момент звільнення позивачка мала 134 календарні дні невикористаної відпустки за період з 2018 року по 2023 рік включно, однак відповідач не виплатив компенсацію за невикористану відпустку.
Зазначені обставини не були спростовані відповідачем.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно із ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки", у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Відповідно до п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядку), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Пунктом 7 розділу IV цього Порядку в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.
Аналіз ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 83, ст. 116 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки", свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за не використану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника.
Таким чином, вищеописані нормативні акти прямо покладають на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.
Таким чином, у ході судового розгляду на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, які підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути невиплачену компенсацію за невикористану нею відпустку в кількості 134 днів.
При визначенні розміру невиплаченої компенсації за невикористану відпустку, суд враховує, що позивачка була звільнена 18.06.2024 та бере для обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані дні відпустки останні 12 календарних місяців роботи, що передують виплаті компенсації за невикористані відпустки.
Як вказано в письмових поясненнях позивача та підтверджується довідкою про заробітну плату за 2023 рік, сумарний заробіток ОСОБА_1 за останні перед наданням відпустки 12 місяців визначений в розмірі 124 021,08 грн. Тому, враховуючи вказане, розмір середньої заробітної плати для оплати компенсації за невикористані відпустки, який обчислюється шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців, що в даному випадку становить 124 021,08 грн., на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду - 365 днів, складає 339,78 гривень (124 021,08 грн/365дні=339, 78 грн).
При цьому, суд зазначає, що з вказаних сум мають бути відраховані податки та інші обов`язкові платежі, які підлягають утриманню із цієї суми відповідно до законодавства України, що відповідає вимогам Податкового кодексу України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) вказано, що під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо)".
За вказаних обставин, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.
Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір", зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.
На підставі викладеного, ст. 43 Конституції України, ст. 3, 47, 83, 116, 117 КЗпП України, ст. 24 Закону України "Про відпустки", Порядку обчислення середньої заробітної плати в редакції від 29.04.2022, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, керуючись ст. 258, 259, 263, 265, 268, 354, 355, 430 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Білий лебідь-2016» про стягнення компенсації за невикористану відпустку - задовольнити.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Білий лебідь-2016» на користь ОСОБА_1 невиплаченої компенсації за невикористані відпустки в межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлений 11.11.2024.
Головуючий Т.Є.Троян