Справа № 0907/2-3793/2011
Провадження № 4-с/344/32/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді Пастернак І.А.,

секретаря Устинської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ІНВЕНТ, заінтересовані особи: Приватний виконавець Безрукий Олег Васильович, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на бездіяльність приватного виконавця

В С Т А Н О В И В:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ІНВЕНТ звернувся в суд із скаргою на бездіяльність приватного виконавця. Обґрунтовуючи вимоги скарги, скаржник зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ» пред`явило приватному виконавцю виконавчого округу Івано-Франківської області - Безрукому Олегу Васильовичу до примусового виконання ухвалу Івано-Франківського міського суду від 14 березня 2014 року у справі №344/2628/14 якою визнано мирову угоду підписану 31 січня 2014 року боржником ОСОБА_1 та представником публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про закінчення виконавчого провадження № 32871637. Повідомленням від 05 липня 2024 року, повернуто заявнику зазначену ухвалу Івано-Франківського міського суду від 14 березня 2014 року у справі №344/2628/14 якою визнано мирову угоду без прийняття до виконання з тих підстав, що начебто ухвала суду не відповідає вимогам закону України «про виконавче провадження», а саме: - В ухвалі відсутня резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання; - В ухвалі відсутній строк пред`явлення її до виконання; - Стягувачем пропущено строк пред`явлення ухвали до виконання. Стягувач - товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ» вважає дії приватного виконавця Безрукого О.В. неправомірними, а повідомлення від 05 липня 2024 року про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання таким що винесено без правових підстав та з порушенням закону України «Про виконавче провадження», виходячи із наступного. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 14 березня 2014 року у справі №344/2628/14 визнано мирову угоду підписану 31 січня 2014 року ОСОБА_1 та представником публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про закінчення виконавчого провадження № 32871637, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-3793, виданого 07 лютого 2013 року Івано-Франківським міським судом у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1983599,31 грн. Мирова угода була укладена між стягувачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Боржником ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №32871637 з метою добровільного виконання боржником виконавчого листа виданого на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 18 липня 2011 року у справі № 0907/2- 3793/2011 яким було стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 1 983 599 гривень 31 коп. за договором про відкриття невідновлювальної кредитної лінії №1415pv8-07 від 09.08.2007 року. Пунктом 7 мирової угоди встановлено, що Сторони дійшли згоди та визначили, що за умови своєчасного та у повному обсязі виконання Боржником всіх своїх зобов`язань, визначених пунктами 2 - 6 цієї Мирової угоди, відсутності випадків прострочення Боржником строків погашення заборгованості, включаючи строки сплати процентів, по закінченні дев`ятого Фактичного року дії цієї Мирової угоди, Стягувачем списується (здійснюється прощення боргу): 7.1. заборгованість по процентах за користування кредитом станом на дату укладання цієї Мирової угоди - 55497,19 (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста дев`яносто сім дол. США 19 центів), гривневий еквівалент 443589,04 грн.; 7.2. пеня в сумі - 266048,13 грн.; 7.3. судові витрати - 1700,00 грн.; 7.4. разом - 711337,17 (сімсот одинадцять тисяч триста тридцять сім грн., 17 коп.) Сторони дійшли згоди та визначили, що за умови своєчасного та у повному обсязі виконання Боржником всіх своїх зобов`язань, визначених пунктами 2 - 6 цієї Мирової угоди, відсутності випадків прострочення Боржником строків погашення заборгованості, включаючи строки сплати процентів, по закінченні дев`ятого фактичного року дії цієї Мирової угоди, Боржник звільняється від сплати нарахованої Стягувачем на дату укладання цієї Мирової угоди пені та штрафних санкцій в повному обсязі. У випадках несвоєчасного та/або у неповному обсязі виконання Боржником своїх зобов`язань, визначених цією Мировою угодою, прострочення Боржником строків погашення заборгованості з повернення кредиту та нарахованими процентами, зазначене списання сум заборгованості, визначеної у підпунктах 7.1-7.5 цього пункту, та звільнення Боржника від сплати нарахованих Стягувачем сум пені і штрафних санкцій Стягувачем не здійснюється, а Боржник зобов`язаний повернути зазначену суму заборгованості не пізніше «09» серпня 2022 року. Боржник свої зобов`язання згідно з умовами мирової угоди не виконав у зв`язку з чим у нього виник обов`язок сплатити стягувачу наступні суми боргу: - заборгованість по процентах у розмірі 55497,19 (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста дев`яносто сім доларів США дев`ятнадцять центів); - пеня в розмірі - 266048,13 (двісті шістдесят шість тисяч сорок вісім гривень тринадцять копійок); - судові витрати у розмірі - 1700,00 (одна тисяча сімсот гривень). Ухвала Івано-Франківського міського суду від 14 березня 2014 року у справі №344/2628/14, якою визнано мирову угоду, повністю відповідає вимогам закону до виконавчого документа. Так, вказаною ухвалою затверджено мирову угоду між боржником - ОСОБА_1 та стягувачем - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у виконавчому провадженні № 32871637 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3793, виданого 07 лютого 2013 року Івано-Франківським міським судом про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1983599,31 грн. Оскільки в межах виконавчого провадження № 32871637 примусово виконувалось рішення Івано-Франківського міського суду від 18 липня 2011 року у справі № 0907/2- 3793/2011 про стягнення з боржника ОСОБА_1 грошових коштів, то і виконання ухвали Івано-Франківського міського суду від 14 березня 2014 року у справі №344/2628/14 має відбуватись шляхом стягнення грошових коштів із боржника. Однак боржником свій обов`язок з погашення вказаних сум до 09» серпня 2022 року в добровільному порядку не виконано у зв`язку із чим вказані суми мають бути стягнуті з боржника в примусовому порядку. Просив Поновити товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ» строк на подання скарги; визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області - Безрукого Олега Васильовича щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 05.07.2024 р., а саме щодо повернення без виконання ухвали Івано-Франківського міського суду від 14 березня 2014 року у справі №344/2628/14 неправомірними; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області - Безрукого Олега Васильовича прийняти до примусового виконання ухвалу ІваноФранківського міського суду від 14 березня 2014 року у справі №344/2628/14 якою визнано мирову угоду підписану 31 січня 2014 року ОСОБА_1 та представником публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про закінчення виконавчого провадження № 32871637, відкритого на підставі виконавчого листа № 2- 3793, виданого 07 лютого 2013 року Івано-Франківським міським судом у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1983599,31 грн.

Представник скаржника подав заяву про розгляд скарги без його участі.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Стаття 451 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до п «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Аналогічні строки на подання скарги на дії або бездіяльність державного чи приватного виконавця передбачено і Законом України «Про виконавче провадження».

Заявник Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ІНВЕНТ звертався до суду із відповідною скаргою на бездіяльність приватного виконавця.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 24 липня 2024 року у справі № 0907/2- 3793/2011 скаргу повернуто заявнику без розгляду у зв`язку з ненаданням доказів надіслання скарги відповідачам у справі а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Стягувачем усунуто вказані недоліки у зв`язку з чим товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ» повторно звертається до ІваноФранківського міського суду із скаргою.

Отже, скарга подана у строки визначені нормами ч.5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та п. «а» ч.1 ст. 449 ЦПК України.

Судом встановлено, що ухвалою Івано-Франківського міського суду від 14 березня 2014 року у справі №344/2628/14 визнано мирову угоду підписану 31 січня 2014 року ОСОБА_1 та представником публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про закінчення виконавчого провадження № 32871637, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-3793, виданого 07 лютого 2013 року Івано-Франківським міським судом у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1983599,31 грн. (а.с.159-167, т.1).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 01 серпня 2019 року у справі № 0907/2-3793/2011 замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» з виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 18 липня 2011 року у справі № 0907/2-3793/2011 за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1415pv8-07 від 09.08.2007 року в сумі 1983599,31 грн. та судових витрат, на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» (ідентифікаційний код юридичної особи 41361814) (а.с.234-235, т.1).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2019 року у справі № 344/10691/19 замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» з виконання ухвали Івано-Франківського міського суду від 14 березня 2014 року у справі №344/2628/14-ц, якою визнано мирову угоду, підписану 31 січня 2014 року ОСОБА_1 та представником публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про закінчення виконавчого провадження № 32871637, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-3793, виданого 07 лютого 2013 року Івано-Франківським міським судом у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1983599,31 грн., на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» (ідентифікаційний код юридичної особи 41361814) (260-262, т.1)

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» звернулося із заявою до приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукого О.В. про примусове виконання ухвали Івано-Франківського міського суду від 14.03.2014 року, в зв`язку з невиконанням боржником, в обумовлений строк мирової угоди.

05.07.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Безруким О.В. було винесено Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, на підставі ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.12 Закону України «Про виконавче провадження». В повідомленні зазначено, що в ухвалі відсутня резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконаннята строк пред`явлення її до виконання; стягувачем пропущено строк пред`явлення ухвали до виконання (а.с.241-246, т.1).

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ч. 1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а згідно з ч. 8 ст. 19 цього Закону особи, які беруть участь у виконавчому провадженні,зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За положеннями ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Разом з тим за змістом ч.ч. 1, 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Однією з підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання є те, що у виконавчому документі відсутня резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Так, зі змісту ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що встановлення вимог до виконавчого документа повинно перш за все сприяти державному виконавцю у своєчасному та належному виконанні, у тому числі, й рішення суду, а судовий захист має відповідати вимогам ефективності та не носити лише декларативний характер.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконаннюна всій території України, а у випадках, встановлених між народними договорами, згода наобов`язковість яких нада наВерховною РадоюУкраїною,-і заїї межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Право на виконання судового рішення є частиною загального права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Держава, гарантуючи право на виконання судового рішення, повинна вживати передбачених для цього законом заходів і у встановленому законом порядку. Головним завданням виконавчого провадження є правильне і своєчасне виконання судового рішення.

Європейський суд з прав людини наголошує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, що надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло би породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, що Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (Hornsby v. Greece, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19.03.1997).

Посилаючись на практику ЄСПЛ, Верховний Суд у справі № 488/3753/17-ц зазначив, що формалізм у процесі є позитивним і необхідним явищем, позаяк забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанню судового рішення та є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою.Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Як зазначено в ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначається, зокрема, резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень та строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до положень ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред`явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

За приписами ч. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Як вбачається з оскарженого повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, однією з підстав повернення виконавчого документу є те, що він не містить заходів примусового виконання.

Відповідно до п 5 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

З ухвали Івано-Франківського міського суду від 14.03.2014 року вбачається, що Пунктом 7 мирової угоди Сторони дійшли згоди та визначили, що за умови своєчасного та у повному обсязі виконання Боржником всіх своїх зобов`язань, визначених пунктами 2 - 6 цієї Мирової угоди, відсутності випадків прострочення Боржником строків погашення заборгованості, включаючи строки сплати процентів, по закінченні дев`ятого Фактичного року дії цієї Мирової угоди, Стягувачем списується (здійснюється прощення боргу): 7.1. заборгованість по процентах за користування кредитом станом на дату укладання цієї Мирової угоди - 55497,19 (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста дев`яносто сім дол. США 19 центів), гривневий еквівалент 443589,04 грн.; 7.2. пеня в сумі - 266048,13 грн.; 7.3. судові витрати - 1700,00 грн.; 7.4. разом - 711337,17 (сімсот одинадцять тисяч триста тридцять сім грн., 17 коп.). У випадках несвоєчасного та/або у неповному обсязі виконання Боржником своїх зобов`язань, визначених цією Мировою угодою, прострочення Боржником строків погашення заборгованості з повернення кредиту та нарахованими процентами, зазначене списання сум заборгованості, визначеної у підпунктах 7.1-7.5 цього пункту, та звільнення Боржника від сплати нарахованих Стягувачем сум пені і штрафних санкцій Стягувачем не здійснюється, а Боржник зобов`язаний повернути зазначену суму заборгованості не пізніше «09» серпня 2022 року.

Тобто у виконавчому документі визначений боржник, на якого покладається обов`язок щодо виконання цього виконавчого документу, та стягувач; виконавчий документ відповідає вимогам законодавства.

Отже, в даному випадку, виконавчим документом є ухвала суду про затвердження мирової угоди, видана судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Та в зв`язку з невиконанням умов цієї ухвали, сторона стягувача 26.06.2024 року подала на виконання дану ухвалу, як виконавчий документ. Тобто на виконання була подана ухвала про затвердження мирової угоди через 2 роки і 2 місяці після закінчення строку умов виконання мирової угоди.

Стягувач звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження у відповідності до ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», яким визначено, що ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом. Ухвала Івано-Франківського міського суду від 14.03.2014 року у справі № 344/2628/24 про затвердження мирової угоди повністю відповідає вимогам ст. 260 ЦПК України, та зі змісту даної ухвали слідує посилання суду на ст. 208 ЦПК України.

Згідно ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Отже, судом встановлено, що зазначений виконавчий документ ухвала Івано-Франківського міського суду, не містив порушень, які б могли стати підставою для його повернення без прийняття, строки передбачені ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» не були порушені.

Аналіз вищенаведених норм та зміст ухвали Івано-Франківського міського суду від 14.03.2014 року дають підстави для висновку, що цей виконавчий документ відповідає вимогам до виконавчого документа, встановленим ст. 4, ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у ньому чітко вказано ті дії, які боржник зобов`язаний вчинити та спосіб їх виконання.

Таким чином, висновки державного виконавця, що виконавчий документ не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень, є помилковими та безпідставними, тому правових підстав, передбачених ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», для повернення оскаржуваного виконавчого документа стягувачу немає.

За таких обставин оскаржуване повідомлення державного виконавця є необґрунтованим, оскільки виконавчий лист містить чітке визначення дій, які слід вчинити боржнику.

Таким чином, дії приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області - Безрукого Олега Васильовича щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 05.07.2024 р., а саме щодо повернення без виконання ухвали Івано-Франківського міського суду від 14 березня 2014 року у справі №344/2628/14 - є неправомірним, та слід зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області - Безрукого Олега Васильовича прийняти до примусового виконання ухвалу ІваноФранківського міського суду від 14 березня 2014 року у справі №344/2628/14 якою визнано мирову угоду підписану 31 січня 2014 року ОСОБА_1 та представником публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про закінчення виконавчого провадження № 32871637, відкритого на підставі виконавчого листа № 2- 3793, виданого 07 лютого 2013 року Івано-Франківським міським судом у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За положеннями ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Уразі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставівикладеного,керуючись ст.ст.2-4,10,13,18,24,74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 18, 208, 431, 447, 450-452 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ІНВЕНТ, заінтересовані особи: Приватний виконавець Безрукий Олег Васильович, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на бездіяльність приватного виконавця задоволити.

Визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області - Безрукого Олега Васильовича щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 05.07.2024 р., а саме щодо повернення без виконання ухвали Івано-Франківського міського суду від 14 березня 2014 року у справі №344/2628/14 неправомірними.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області - Безрукого Олега Васильовича прийняти до примусового виконання ухвалу ІваноФранківського міського суду від 14 березня 2014 року у справі №344/2628/14 якою визнано мирову угоду підписану 31 січня 2014 року ОСОБА_1 та представником публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про закінчення виконавчого провадження № 32871637, відкритого на підставі виконавчого листа № 2- 3793, виданого 07 лютого 2013 року Івано-Франківським міським судом у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: Повний текст ухвали виготовлено 09.10.2024 року.

Суддя Пастернак І.А.