Справа №760/2417/22 2/760/4785/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.

за участю секретаря судового засідання Отруби В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором підряду,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив: стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 20 797,28 грн, з яких: 11 500 грн - заборгованість за договором підряду, 713,63 грн - відсотки за користування грошовими коштами, 1 783,65 грн - інфляційні збитки, 1 800 грн - вартість робочого інструменту; стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем було укладено основний договір підряду на виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що приїхавши за вищевказаною адресою, ознайомившись з об`єктом робіт, вони з відповідачем в усній формі погодили умови надання послуг, площу та обсяг робіт, їх вартість, тобто досягли домовленості зі всіх істотних умов договору.

15 вересня 2019 року він приступив до виконання обумовлених робіт.

Вказує, що він повністю переробив підставку для умивальника, зняв гіпсокартон в нижній частині ванни, обшив фанерою OSB та обробив для покладання плитки, привозив свій цемент та пісок, щоб переробити та укріпити ванну. Зробив підготовчі роботи, а саме: поклав пінопласт, два шари гіпсокартону кругом в квартирі та затягнув всю долівку шурупами на відстані 15-20 см, після чого, почав класти плитку на підлозі у ванній, а потім на долівці у кухні та коридорі.

Крім того, ззначає, що після того як він закінчив класти плитку в кухні, відповідач запропонувала заплатити за виконані роботи, однак позивач відмовився, зазначивши, що забере кошти, коли закінчить роботу.

11 грудня 2019 року він приїхав в квартиру відповідача, щоб затерти покладену в прихожій плитку та отримати кошти за виконану роботу в сумі 17 500 грн.

Претензій або будь-яких зауважень щодо якості надання послуг з боку відповідача не було. Проте, після того, як позивач озвучив вартість всієї роботи зробленої в квартирі - 17 500 грн, відповідач відреагувала негативно та повідомила, що може оплатити лише 6 000 грн, а решту суми до 30 грудня 2019 року.

Після вказаної розмови з відповідачем він похапцем вийшов за квартири та забув там свій інструмент: два алмазних диска, рівень, кельму, три гребні та інше.

У подальшому, він надіслав відповідачу повідомлення у соціальній мережі «Facebook» з проханням повернути інструменти та розрахуватися, однак отримав тільки негативні повідомлення.

Таким чином, він виконав, попередньо узгоджені з відповідачем, будівельні роботи, що були оцінені в 17 500 грн, однак відповідач свої зобов`язання щодо оплати виконаних робіт до 30 грудня 2019 року у повному обсязі не виконала, сплативши позивачу лише 6 000 грн.

Крім того, позивач зазначає, що вартість не повернутого йому робочого інструменту становить 1 800 грн.

Також, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, вважає, що він має право на отримання від ОСОБА_2 суми боргу з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, починаючи з 1 січня 2020 року. У розрахунку, доданому до позовної заяви, зазначив, що сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 01 січня 2020 року по 25 січня 2022 року становить 713,63 грн, а інфляційні втрати - 1 783,65 грн.

Окрім того, позивач зазначає, що непорядними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, яка виразилася у тому, що протягом років, коли відповідач не здійснювала оплату виконаних ним робіт, він через нервово-емоційну напругу не міг спати, мав підвищений артеріальний тиск та був змушений звертатися за медичною допомогою і приймати ліки. Також, погоджуючись на виконання робіт, обумовлених з відповідачем він розраховував на оплату за них для погашення боргу за лікування, оскільки він є особою з інвалідністю І групи. Враховуючи наведене, моральну шкоду, завдану відповідачем оцінює в розмірі 5 000 грн.

У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з указаним позовом за захистом його порушених прав.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 лютого 2022 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 лютого 2022 року вказану позовну заяву залишено без руху.

На виконання зазначеної ухвали 22 березня 2023 року позивачем надано до суду позовну заяву в новій редакції, в якій привів у відповідність зміст позовних вимог до обставин, викладених у позовній заяві, обґрунтований розрахунок заборгованості та засвідчені у встановленому чинним законодавством порядку електронні дози.

23 березня 2023 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін за вищевказаним позовом.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 02 квітня 2024 року змінено порядок судового провадження та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

01 липня 2024 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому вона заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не зазначено дати укладення договору підряду, та які саме роботи він повинен був виконати, їх обсяг, строки виконання та вартість, хоча ці умови є істотними для договору підряду. Позивачем не надано калькуляцію або інший розрахунок сум за виконані роботи, де б зазначалося які саме роботи він виконував, їх обсяг та вартість.

Крім того, позивачем виконувались роботи потягом трьох місяців, тоді як розумні строки виконання таких робіт, як було з`ясовано у будівельної компанії, становлять 10, максимум 14 днів.

Зазначає, що вона домовилась з позивачем про укладання плитки у ванній кімнаті та кухні, загальною площею близько 20 кв.м, підготовчі роботи для укладання плитки були виконані до нього, що ним не заперечувалось. Таким чином, саме за замовлену роботу вона пропонувала розрахуватись з позивачем.

У свою чергу, позивачем не надано належних доказів того, що відповідач замовляла йому будь-які інші роботи, ніж ті, що вказані вище, а також, що ним здійснювались інші роботи.

Окрім того, у позові ОСОБА_1 наведено суперечливі обставини, зокрема, він спочатку говорить про часткове виконання робіт, а потім зазначає, що виконав їх повністю. Вказує, що відповідач не мала до нього претензій, при цьому, зазначає, що вона мала претензії стосовно укладання ним плитки з браком на видному місці та постійні прохання про прискорення виконання робіт.

Враховуючи викладене, відповідач вважає, що вона 11 грудня 2019 року розрахувалася з позивачем у повному обсязі за частково виконані ним роботи з недоліками, жодних домовленостей про оплату нею ще 11 500 грн ніколи не існувало, тому порушення грошового зобов`язання відсутнє і нарахування 3% річних та інфляційних втрат є неправомірним.

Крім того, позивач не залишав у неї ніяких інструментів, він все забрав, коли вона з ним розрахувалася і пішов.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, то вона є безпідставною, оскільки позивачем не зазначено в чому саме полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її було заподіяно позивачу, причинний зв`язок між діями відповідача та шкодою, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

З урахуванням викладеного, відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

10 липня 2024 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій він зазначив, що у день, коли він приїхав для ознайомлення з об`єктом для роботи, звернув увагу, що зроблена у ванній підставка для мийки знаходиться в аварійному стані, тому з відповідачем були узгоджено проведення ремонту і вказаної підставки, чим було доповнено усний договір.

Вказував, що ним були здійснені такі ремонтні роботи: шахова, не проста укладка плитки, прорізка плитки; затирання плитки; порізка та установка плінтусу з плитки; викладання пінопласту на підлозі з постійною різкою; викладання на підлогу двох шарів гіпсокартону, щоб перекривалися шви з нерівними стінами, постійна різка гіпсокартону; затягування шурупами гіспокартону на підлозі через 15-20 см, по всій квартирі; установка у ванній підставки під мийку, обшивання OSB нижньої частини ванни та обробка бетонноконтактом; піднімання плитки з мішками клею з вулиці на другий поверх. Вартість цих робіт становила 17 500 грн, а оцінка їх відповідачем у 6 000 грн не відповідає реальним цінам. При цьому, вона взяла на себе зобов`язання до 30 грудня 2019 року повернути решту суми, які не виконала.

Також, відповідач бачила роботу позивача, однак не висловила жодного зауваження або відмови щодо роботи над підставкою в ванній кімнаті, що вказує на погодження останньою виконання всієї роботи у ванній кімнаті і всіх інших робіт.

Крім того, на початку виконання робіт ним було повідомлено, що зробить всі роботи до нового року, а також оголошено вартість робіт, на що відповідач погодилася.

Щодо моральної шкоди, то він зазнав сильних моральних страждань і хвилювань під час комунікації з відповідачем, та під час спроб повернути кошти і деякі інструменти, які позичив у сусідів. Він не міг бути спокійним через вказаний інцидент, не міг спати від отриманого стресу та не міг спокійно спілкувати з сусідкою, якій не повернув інструмент.

Враховуючи вищевикладене, просив позов задовольнити.

20 серпня 2024 року відповідачем подано до суду заперечення на відповідь позивача на відзив, в яких викладені обставини аналогічні тим, що викладені у відзиві.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак матеріали справи містять його заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін.

Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Судом установлено, що між сторонами була досягнута домовленість в усній формі про здійснення позивачем робіт з укладання плитки в кухні та ванній кімнаті в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначені обставини визнаються відповідачем, що відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

За своєю правовою природою вищевказана домовленість між сторонами є договором побутового підряду.

Відповідно до частини першої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Ціна договору підряду - це грошова сума, належна підрядникові за виконане замовлення. За статтею 843 ЦК України у договорі підряду визначається або конкретна ціна роботи, або способи її визначення. Отже, ціна може бути визначена в тексті договору підряду безпосередньо, або у договорі підряду може зазначатися спосіб визначення ціни. Крім того, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі, який містить постатейний перелік затрат на виконання робіт, є додатком до договору та його невід`ємною частиною.

За відсутності цих умов ціну може встановити суд на основі звичайно застосовуваних за аналогічні роботи цін з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.

Різновидом договору підряду є побутовий підряд.

Відповідно до статті 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Згідно зі статтею 866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.

Статтею 867 ЦК України встановлено, що підрядник не має права нав`язувати замовникові включення до договору побутового підряду додаткових оплатних робіт або послуг. У разі порушення цієї вимоги замовник має право відмовитися від оплати відповідних робіт або послуг. Замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Умови договору, що позбавляють замовника цього права, є нікчемними.

Відповідно до статті 870 ЦК України за договором побутового підряду підрядник виконує роботу зі свого матеріалу, а за бажанням замовника - з його матеріалу. Якщо робота виконується з матеріалу підрядника, вартість матеріалу оплачується замовником частково або в повному обсязі, за погодженням сторін, з остаточним розрахунком при одержанні замовником виконаної підрядником роботи. У випадках, передбачених договором, матеріал може бути наданий підрядником у кредит (із розстроченням платежу). Подальша зміна ціни наданого в кредит матеріалу не призводить до перерахунку, якщо інше не встановлено договором.

Якщо робота виконується з матеріалу замовника, у квитанції або іншому документі, що видається підрядником при укладенні договору побутового підряду, вказуються точне найменування матеріалу, його кількість і оцінка, здійснена за погодженням сторін ( статті 871 ЦК України).

Згідно зі статтею 873 ЦК України вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

Позивач, звертаючись до суду з указаним позовом, зазначив про те, що відповідачем не було сплачено у повному обсязі за виконані ним роботи, щодо яких було досягнуто усної домовленості.

За правилами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач зазначав, що ним виконано наступні роботи: повністю перероблено підставку для умивальника; знято гіпсокартон в нижній частині ванни; обшив фанерою OSB та оброблення для покладання плитки; привозив свій цемент та пісок, щоб переробити та укріпити ванну; здійснив підготовчі роботи, а саме: поклав пінопласт, два шари гіпсокартону кругом в квартирі та затягнув всю долівку шурупами на відстані 15-20 см, після чого, почав класти плитку на підлозі у ванній, а потім на долівці у кухні та коридорі.

Так, судом установлено, що вичерпний перелік видів робіт, що були замовлені відповідачем, їх обсяг та технічні характеристики; види, вартість та кількість матеріалів; строки виконання робіт; розмір оплати за виконану роботу позивачем, ні у позовній заяві, ні у судовому засіданні не конкретизовані та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Не надано доказів того, що ним виконувалися роботи з установки підставки під мийку у ванній кімнаті, що ним здійснювалися підготовчі роботи для укладання плитки, оскільки відповідачем визнається лише факт того, що позивачем було здійснено укладання плитки в кухні та ванній кімнаті на виконання досягнутих між ними домовленостей, а підготовчі роботи були виконані до позивача.

Акти приймання-передачі виконаних робіт матеріали справи не містять.

Також, позивачем не підтверджено доказами, що ним самостійно придбавалися будь-які будівельні матеріали, які ним використовувалися для виконання робіт у квартирі відповідача.

Суд може розглядати електронне листування між особами як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 100 ЦПК України, у подібних правовідносинах.

Подібний за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21.

З огляду на викладене, надані позивачем скріншоти переписки з користувачем соціальної мережі Facebook «ІНФОРМАЦІЯ_1» оцінюється судом критично, оскільки усний договір підряду був укладений з ОСОБА_2 , підтверджень того, що ця сторінка належить дочці відповідача позивачем надано не було, зі змісту повідомлень не вбачається можливим встановити, що переписка стосується саме виконання робіт за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, позивачем не надано доказів, що підтверджують вартість виконаної ним роботи в сумі 17 500 грн, відповідних розрахунків матеріали справи не містять.

Безпідставними є вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості інструментів, які він, за його словами забув у квартирі відповідача та вона йому їх не повернула, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не наведене належне обґрунтування позову, на підтвердження своєї позиції належні, допустимі та достатні докази не надані, тому суд дійшов висновку про недоведеність і необґрунтованість позову про стягнення з відповідача на користь позивача 11 500 грн заборгованості та 2 000 грн вартості робочого інструменту.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат та моральної шкоди, то суд зазначає, що наведені вимоги є похідними від вимог про стягнення заборгованості за договором підряду, тому задоволенню не підлягають.

Отже, з урахуванням наведеного, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 627, 638, 639, 837, 843, 849, 865, 866, 867, 870, 872, 873 ЦК України 2, 10, 12, 13, 15, 141, 76-81, 89, 258, 263, 264, 265, 273, 279, 352, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором підряду, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. М. Ішуніна