Справа № 201/3274/21
Провадження № 2з/201/260/2024
УХВАЛА

про забезпечення позову

07 жовтня 2024 року місто Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська Демидова С.О., ознайомившись із заявою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна Вікторія Віталіївна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12.05.2017 р., скасування рішення державного реєстратора, застосування наслідків недійсності правочину, визнання недійсним іпотечного договору від 12.06.2019р., скасування рішень державного реєстратора, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна Вікторія Віталіївна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12.05.2017 р., скасування рішення державного реєстратора, застосування наслідків недійсності правочину, визнання недійсним іпотечного договору від 12.06.2019р., скасування рішень державного реєстратора.

03 жовтня 2024 року представником позивача було подано заяву про забезпечення позову, у якій остання просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам (нотаріусам) речових прав на нерухоме майно приймати рішення про державну реєстрацію, здійснювати будь-яку державну реєстрацію змін (площі, частки, адреси, власника, обтяження тощо) стосовно квартири АДРЕСА_1 ; загальна площа 99, 8 кв.м., житлова площа 29, 2 кв.м., опис: у житловому будинку літ. А-16 квартира АДРЕСА_2 , яка складається з: 1-кухня-вітальня, 2-санвузол, 3,4-житлові кімнати, 5-санвузол, 6- хол, 7-гардеробна, І-лоджія (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101, реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 13883283) та вносити будьякі записи про такі зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

В обґрунтування заяви зазначає, що позивач є кредитором відносно відповідача-1. У 1999р. ОСОБА_1 (позивач) було надано у борг грошові кошти ОСОБА_3 (відповідач-1) у розмірі 200 000, 00 грн., про що останнім складено розписку від 19.02.1999р. Судовими рішеннями по справі № 203/6896/14-ц (у тому числі Постановою ВС від 03.02.2021р.) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, стягнуто на його користь заборгованість за розпискою. Однак, протягом тривалого розгляду вказаної справи в судах усіх інстанцій, відповідачем-1 вже було здійснено дії, спрямовані на приховання належного йому нерухомого майна, з метою перешкодити виконанню судового рішення на користь позивача.

Так, відповідачем-1, після того, як було знято арешт з належного йому нерухомого майна, було продано відповідачу-2 квартиру АДРЕСА_1 . В подальшому на вказану квартиру було накладено обтяження на підставі іпотечного договору, який в межах цієї справи також оскаржується. Тобто відповідачі по справі неодноразово вчиняли дії направлені на те, щоб рішення суду відносно цього майна неможливо було виконати.

У даній справі ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 07.04.2021 року було вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам приймати рішення про державну реєстрацію, здійснювати державну реєстрацію будьяких змін стосовно спірної квартири. Однак, рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 23 грудня 2022 року судом було скасовано заходи забезпечення позову. Дане судове рішення набрало законної сили 15.03.2023 року. Тобто, вжиті заходи забезпечення припинили свої дію, що дозволило відповідачам здійснити заходи щодо подальшого відчуження спірної квартири під час розгляду справи судом касаційної інстанції.

Так, 14.04.2023 року було припинено іпотеку та обтяження, які були зареєстровані на підставі іпотечного договору від 12.06.2019 року (який оскаржувався у даній справі). Цього ж дня, 14.04.2023 року, ОСОБА_4 відчужила квартиру на користь ОСОБА_6 , який майже одразу після придбання квартири уклав договір іпотеки. На підставі договору іпотеки від 20.04.2023 року було проведено державну реєстрацію іпотеки та накладено обтяження в інтересах нового іпотекодержателя ОСОБА_7 , який мешкає неподалік від боржника ОСОБА_3 у с. Старі Кодаки.

Наведене свідчить про те, що відповідачі, скориставшись відсутністю заборон та арешту на спірну квартиру, а також до ухвалення Верховним Судом остаточного рішення, відчужили квартиру. Тобто, у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 буде ускладнене виконання судового рішення.

З метою запобігання подальшого відчуження спірної квартири під час нового розгляду справи вважала, що наявні обґрунтовані підстави для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття заходів забезпечення позову, що унеможливить подальше відчуження спірної квартири та забезпечить виконання судового рішення, у разі його укладення на користь позивача. При цьому, запропоновані заходи забезпечення позову не впливають на можливість відповідачів користуватись спірною квартирою.

Ознайомившись із доводами заяви про забезпечення позову, розглянувши матеріали справи, приходжу до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження.

Суд враховує, що згідно з ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 09.09.2020 у справі № 509/2765/19 (провадження № 4-21904св19) викладено правову позицію згідно з якою:

«Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

На підставі ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

[…] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

[…] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (із змінами від 12 червня 2009 року), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Предметом спору у даній цивільній справі є визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , 12.05.2017р, застосування наслідків недійсності правочину, визнання недійсним іпотечного договору, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та скасування рішень державних реєстраторів.

Предметом всіх договорів було нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2015р. була стягнута з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 2 456 000 грн та судові витрати.

В подальшому, заочне рішення після скасування було переглянуте та остаточно, з урахуванням постанови Верховного Суду стягнута з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 1 724 000 грн.

Як зазначає позивач в позові, під час повторного розгляду цивільної справи Кіровським районним судом м. Дніпропетровська Дніпровським апеляційним судом та Верховним Судом, відповідач, з метою приховання належного йому на праві власності майна, квартири АДРЕСА_1 , здійснив відчуження цієї квартири на користь ОСОБА_4 , яка в свою чергу передала належну їй квартиру в іпотеку ОСОБА_5 в рахунок виконання зобов`язання 100 000 грн.

Окрім того суд зазначає, що у даній справі вже ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 07.04.2021 року було вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам приймати рішення про державну реєстрацію, здійснювати державну реєстрацію будьяких змін стосовно спірної квартири та рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 23 грудня 2022 року заходи забезпечення позову було скасовано. Тобто, вжиті заходи забезпечення припинили свої дію.

З наданих позивачем доказів вбачається, що 14.04.2023 року було припинено іпотеку та обтяження, які були зареєстровані на підставі іпотечного договору від 12.06.2019 року та цього ж дня, 14.04.2023 року, ОСОБА_4 відчужила квартиру на користь ОСОБА_6 , який 20.04.2023 року уклав договір іпотеки. На підставі договору іпотеки від 20.04.2023 року було проведено державну реєстрацію іпотеки та накладено обтяження в інтересах нового іпотекодержателя ОСОБА_7 ..

Таким чином, з поданих позивачем документів вбачається наявність спору між сторонами щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу та договору іпотеки, за якими належне відповідачу ОСОБА_3 майно квартира АДРЕСА_1 була відчужена.

Приймаючи до уваги, що предметом спору є два договори, на підставі яких було відчужене нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_3 , яке в подальшому було передано в іпотеку, вважаю, що наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки з урахуванням вищевикладених обставин, невжиття таких заходів може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення вимог позивача.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, ураховуючи характер та обсяг позовних вимог, суд вважає за необхідне заяву представника позивача задовольнити тазаборонити державним реєстраторам (нотаріусам) речових прав на нерухоме майно приймати рішення про державну реєстрацію, здійснювати будь-яку державну реєстрацію змін (площі, частки, адреси, власника, обтяження тощо) стосовно квартири АДРЕСА_1 ; загальна площа 99, 8 кв.м., житлова площа 29, 2 кв.м., опис: у житловому будинку літ. А-16 квартира АДРЕСА_2 , яка складається з: 1-кухня-вітальня, 2-санвузол, 3,4-житлові кімнати, 5-санвузол, 6- хол, 7-гардеробна, І-лоджія (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101, реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 13883283) та вносити будьякі записи про такі зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149-155, 157, 353, 354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна Вікторія Віталіївна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12.05.2017 р., скасування рішення державного реєстратора, застосування наслідків недійсності правочину, визнання недійсним іпотечного договору від 12.06.2019р., скасування рішень державного реєстратора - задовольнити.

До набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 201/3274/21 заборони державним реєстраторам (нотаріусам) речових прав на нерухоме майно приймати рішення про державну реєстрацію, здійснювати будь-яку державну реєстрацію змін (площі, частки, адреси, власника, обтяження тощо) стосовно квартири АДРЕСА_1 ; загальна площа 99, 8 кв.м., житлова площа 29, 2 кв.м., опис: у житловому будинку літ. А-16 квартира № 50, яка складається з: 1-кухня-вітальня, 2-санвузол, 3,4-житлові кімнати, 5-санвузол, 6- хол, 7-гардеробна, І-лоджія (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101, реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 13883283) та вносити будьякі записи про такі зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи у порядку вимог ст. 158 ЦПК України.

Примірник ухвали про забезпечення позову направити для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Адреси сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3

Відповідачі: ОСОБА_3 , АДРЕСА_4

ОСОБА_4 , АДРЕСА_5

ОСОБА_5 , АДРЕСА_6

Треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, вул. Виконкомівська, буд. 7, прим. 50, м. Дніпро, 49000

Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна Вікторія Віталіївна, вул. Андрія Фабра, буд. 15, м. Дніпро, 49000

Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович, вул. Сімферопольська, буд. 21, прим. 67, к. 402, прим. 61, к. 404, м. Дніпро, 49000

Суддя С.О. Демидова