Провадження № 22-ц/811/1640/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

без участі сторін, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 квітня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2023 року ТОВ «ВВС-Факторинг» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 22 січня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «АРАГОН» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №5024413 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.

Кредитний договір №5024413 від 22 січня 2021 року був підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор НОМЕР_1 було направлено позичальнику 22 січня 2021 року на номер мобільного телефону вказаний нею в заявці на отримання грошових коштів 16 та введено позичальником у відповідне поле на сайті товариства 22 січня 2021 року о 16:51 годині, що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Відразу після вчинених дій, товариством було перераховано грошові кошти в сумі 3000,00 грн. на банківську карту , що належить відповідачці, що в свою чергу слугує доказом того, що відповідачка прийняла пропозицію ТОВ «Фінансова компанія «АРАГОН».

Відповідно до умов кредитного договору товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 3000,00 грн. строком на 15 днів зі сплатою 1,02 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку, на який видавався кредит.

18 травня 2021 року між ТОВ «ФК «АРАГОН» та ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №18/05.2021, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 5024413 від 22 січня 2021 року.

Відповідно до реєстру боржників права вимоги до яких відступаються, сума та підстава заборгованості, який є невід`ємним додатком № 1 до договору про надання фінансових послуг факторингу №18/05.2021 від 18 травня 2021 року до позивача перейшло право вимоги за зобов`язаннями відповідача за кредитним договором № 5024413 від 22 січня 2021 року в сумі 10245,00 грн., з яких: 3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 459,00 грн. - сума простроченої заборгованості, 6786,00грн. - сума простроченої заборгованості по підвищеним відсоткам.

Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за кредитним договором № 5024413 від 22 січня 2021 року не погашена.

Загальна сума заборгованості станом на 08 вересня 2023 року року за кредитним договором №5024413 від 22 січня 2021 року, становить 36040,80 грн., яка складається з наступного: 10245,00 грн. - розмір заборгованості на дату відступлення права вимоги; 25795,80,00 грн. - сума нарахованих відсотків станом на 08 вересня 2023 року.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-ФАКТОРИНГ» заборгованість за кредитним договором № 5024413 від 22 січня 2021 року у розмірі 36040,80 грн.; збитки завдані інфляцією у розмірі 3534,48 грн.; три проценти річних у розмірі 703,12 грн.; судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2147,20 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 22 квітня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» заборгованість за Кредитним договором № 5024413 від 22 січня 2021 року у розмірі 36040,80 грн.; збитки завдані інфляцією у розмірі 3534,48 грн.; три проценти річних у розмірі 703,12 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2147,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим.

Покликається на недоведеність з сторони позивача факту укладення між нею та ТОВ «ФК «АРАГОН» договору №5024413 від 22 січня 2021 року про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

У матеріалах справи відсутні: оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення кредитного договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила особа яка нібито укладала кредитний договір ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладенні договору.

Не доведено належними і допустимими доказами факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів в розмірі 3000 на катку зазначену позивачем.

Звертає увагу на термін надання кредиту згідно умов договору, а також на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 22 квітня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а також вирішити питання судових витрат.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення 08 листопада 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з тих підстав, що ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним виконання умов договору допустила заборгованість в розмірі 36040,80 грн, збитки завдані інфляцією у розмірі 3534,48 грн, три проценти річних у розмірі 703,12 грн.

З такими висновками колегія суддів не погоджується.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Частиною 5 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Судом встановлено, що 22 січня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «АРАГОН» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №502413 від 22 січня 2021 року, який був підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Одноразовий персональний ідентифікатор НОМЕР_1 було направлено позичальнику 22 січня 2021 року на номер мобільного телефону вказаний нею в заявці на 16 та який було введено позичальником у відповідне поле на сайті товариства 22 січня 2021 року о 16:51 годині, що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

При створенні електронного підпису, ОСОБА_1 була зазначено, електронну пошту, ідентифікаційний номер, вік, стать, місце проживання (адреса), місце праці, серія і номер паспорта, а також, орган, що видав паспорт.

Відразу після створення персонального ідентифікатора, а також введення відповідних даних для укладення договору, товариством було перераховано грошові кошти в сумі 3000,00 грн. на банківську карту, що належить відповідачу, що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняла пропозицію товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН».

Відповідно до умов кредитного договору товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» надав ОСОБА_1 у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 3000,00 грн. строком на 15 днів зі сплатою 1,02 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту та включаючи дату його повернення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» №399/08 від 28 серпня 2023 року як технологічного оператора платіжного сервісу Platon. Згадана довідка містить інформацію щодо часу операції, суми транзакції, номер картки, а також банк-емітент.

Згадані обставини підтверджують факт укладення договору №5024413 від 22 січня 2021 року між ТОВ «ФК «АРГОН» та ОСОБА_1 .

Згідно п.3.1 договору, кредит надається строком на 15 днів до 06 лютого 2021 року (включно) від дати отримання позичальником кредиту, але не більше 30 днів.

Пукнтом 3.2 договору передбачено, що позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строк визначений п.3.1 цього договору.

Згідно пункту 4.6 договору, проценти нараховуються до повного виконання позичальником свої зобов`язань по сплаті заборгованості за цим договором, проте не більше ніж 100 календарних днів з першого дня прострочення, після чого нарахування процентів може бути припинено кредитодавцем в односторонньому порядку.

Пунктом 11.2.1 договору передбачено, що дія цього договору припиняється після закінчення строку, визначеного п.3.1.

Враховуючи умови договору, а саме п.11.2.1 який містить умови припинення дії договору, договір припинив свою дію 07 лютого 2021 року.

Як вбачається із графіку платежів дата надання позики 22 січня 2021 року, дата погашення позики по договору 06 лютого 2021 року відсоткова ставка становить 1,02%, сукупна вартість позики складає 116% від суми позики та становить 3459 гривень у грошовому вираженні.

З моменту отримання кредиту, ОСОБА_1 заборгованості за кредитом не погашала, в зв`язку з чим, на момент закінчення строку дії договору №5024413 від 22 січня 2021 року, в неї утворилася заборгованість в розмірі 3459 грн, з яких: 3000 грн - сума позики; 459 грн - проценти за користування позикою в межах строку кредитування за період з 22 січня 2021 по 07 лютого 2021 року.

З представленого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» здійснило нарахування ОСОБА_1 процентів за період з 18 травня 2021 року по 08 вересня 2023 року з відсотковою ставкою 1,02% на загальну суму 36040,80 грн. В розрахунку заборгованості також зазначено розрахунок заборгованості на дату ВПВ 10245 грн, до складу суми якої увійшло, тіло кредиту, відсотки, інфляційні та 3% річних.

За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами кредитного договору позивач як фінансова установа, надало позичальнику суму позики до 06 лютого 2021 року.

Таким чином, позикодавець відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 06 лютого 2021 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позивачем вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування позикою після 06 лютого 2021 року є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Позивачем надано розрахунок інфляційних збитків за період з 18 травня 2021 року по 08 вересня 2023 року відповідно до якого збитки, завдані інфляцією, складають: 3534,48 грн. та розрахунок 3% річних за період з 18 травня 2021 року по 08 вересня 2023 року, відповідно до якого 3% річних складають 703,12 грн.

Постановою Верховного Суду від 12 березня 2018 у справі № 914/712/16 зазначено, що базою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 наступного змісту:

«18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З наданого позивачем розрахунку щодо нарахування індексу інфляції та 3% річних неможливо встановити яким чином здійснювалися такі розрахунки.

Крім того, позивачем порушено права відповідача у частині періоду обрахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості.

Судом здійснено перерахунок нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, на суму основного боргу 3000,00 грн. та отримано такі суми:354 грн. - інфляційні втрати з 08 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року (включно); 39,35 грн. - 3% річних з 08 лютого 2021 по 23 лютого 2022 (включно).

На загадані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, в зв`язку з чим рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 22 квітня 2024 року потрібно скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ВВС-Факторинг», стягнувши з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за договором № 5024413 від 22 січня 2021 року у розмірі 3852,35 грн.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 205,36 грн, а з позивача на користь відповідача підлягає стягнення сплачений судовий збір за звернення до суду з апеляційною скаргою в розмірі 3640,94 грн

Щодо вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн., то суд вказує на таке.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Представником позивача на виконання вказаних вище вимог, а саме підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 гривень, суду надано договір про надання правничої допомоги № 2023/09/18 від 18 вересня 2023 року; протокол погодження видів правничої допомоги та договірної ціни від 18 вересня 2023 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 19 вересня 2023 року; рахунок №1 від 20 вересня 2023 року на оплату правничої допомоги за договором № 2023/09/18 від 18 вересня 2023 року; платіжну інструкцію №1632 від 21 вересня 2023 року на суму 3000 гривень.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

При вирішенні питання про розмір судових витрат суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Вимогами статті 141 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог (позов задоволено на 9.6 %), суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 288 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 141 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-ФАКТОРИНГ» заборгованість за Кредитним договором № 5024413 від 22 січня 2021 року у розмірі 3459 грн (з яких: 3000 грн тіло кредиту, 459 грн проценти за користування кредитом); збитки завдані інфляцією у розмірі 354 грн.; три проценти річних у розмірі 39,35 грн, а всього разом 3852 (три тисячі вісімсот п`ятдесят дві) гривнi 35 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-ФАКТОРИНГ» судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції, а саме: судовий збір у розмірі 205,36 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 288 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-ФАКТОРИНГ» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 3640,94 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2024 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.