ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року

м. Харків

справа № 643/23227/21

провадження № 22-ц/818/1031/24

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Тичкової О.Ю.

суддів Маміної О.В., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2023 року у складі судді Майстренко О.М.,-

УСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ПАТ «Страхова компанія «АРКС» звернулась до суду з позовом про стягнення на користь страхової компанії завдані збитки у розмірі 3 490 (три тисячі чотириста дев`яносто) гривень 15 копійок, а також стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31.12.2019 в м. Харкові по буд. Профспілковому, 66, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «BMW X3», д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу «ВАЗ 21093», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням відповідача. Вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді доведена постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.02.2020 у справі №639/208/20. На момент пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «BMW X3», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «АРКС» у відповідності до договору добровільного страхування наземного транспорту №258187а9я, згідно умов якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ «Міжнародна СК», якою було сплачено страхове відшкодування у розмірі 15905,77 грн. Позивачем заявлено до стягнення з відповідача грошові кошти у розмірі 3490 грн. 15 коп, що складає різницю між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідальності страховика.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ПрАТ СК АРКС подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального прав просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд при розгляді даної справи не врахував спеціальну норму статті 29 Закону України Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої ПРАТ «СК «АРКС» повинно було врахувати та виплатити суму страхового відшкодування пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування майнової шкоди, суд не звернув уваги, що різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Таким чином, оскільки вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_1 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Враховуючи наведене, суд допустив порушення норм матеріального права - не застосував ті норми закону, які підлягали застосуванню, а саме не застосував ст. 22 ЗУ «Про страхування» та ст. 1194 ЦК України, а також не врахував норму статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч.1, частин 2, 4 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті спору.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 31.12.2019 о 23 год. 50 хв. по бульвару Профспілковому, 66 в м. Харкові, відповідач керував автомобілем «ВАЗ 21093», д.н.з. НОМЕР_2 , здійснив стоянку в дворі будинку, залишивши транспортний засіб, не вжив всіх заходів та допустив самовільних рух, внаслідок чого автомобіль скоїв наїзд на припаркований попереду автомобіль «BMW X3», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є громадянка ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.02.2020 у справі №639/208/20, відповідача визнано винним у здійсненні правопорушення за ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «BMW X3», д.н.з. НОМЕР_1 , як страхувальника, була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «АРКС» за договором добровільного страхування наземного транспорту №258187а9я.

У відповідності до умов договору страхування, позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. На підставі договору про пряме врегулювання збитку, АТ «Страхова компанія «АРКС» було розраховано та сплачено страхове відшкодування у розмірі 19395 грн. 92 коп.

Судом встановлено, що на момент допущення дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ «Міжнародна СК» за полісом обов`язкового страхування АО/3405941. Згідно наведеного полісу страхування, за договірними умовами, ліміт страхового відшкодування за шкоду майну складає 100000 грн., франшиза складає 0.00.

Розмір страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування АО/3405941 склав 15905 грн. 77 коп, що в подальшому було відшкодовано ТДВ «Міжнародна СК» як страховою компанією відповідача в рамках договору прямого врегулювання збитків.

Оскільки сплачений розмір страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування АО/3405941 менше на 3490 грн 15 коп., які були сплачені АТ «Страхова компанія «АРКС», позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 3490 грн. 15 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу. Згідно відомостей страхового полісу відповідача АО/3405941, ліміт страхового відшкодування за шкоду майну складає 100000 грн. Отже, матеріалами судової справи встановлено, що страховий ліміт відповідальності відповідача не перевищує заявлений позивачем розмір страхового відшкодування. Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Із висновками суду першої інстанції судова колегія не погоджується.

Договір страхування це письмова угода між страхувальником

і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору

(стаття 16 Закону України «Про страхування»).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

У статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».

Разом з тим, за правилами ст.ст. 9, 12, 29, 32 Закону при визначенні розміру страхового відшкодування при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, страховиком не відшкодовується франшиза, якщо інше не передбачено договором та витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Пунктом 32.7 частини 1 статті 32 Закону встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (надалі Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Системний аналіз пункту 32.7 частини 1 статті 32 Закону, статті 22, абзацу 3 пункту 3 частини 1 статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у розмірі коефіцієнту зносу деталей транспортного засобу, що замінюються, повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Подібні правові висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі №420/998/18 (провадження №61-11714св19).

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі - ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).

Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Таким чином, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат зі сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

Відповідно акту огляду ТЗ від 08.01.2020, розрахунку суми страхового відшкодування від 21.09.2019, страхового акту № ARX2534896 від 16.01.2020, розмір відновлювального ремонту КТЗ склав 19395,92 грн, що були перераховано ОСОБА_2 двома платежами 15905,77 грн та 3490,15 гр.н

Вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, складає 15905,77 грн.

Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідальності страховика за полісом № АО/3405941 склала 3490,15 грн, що є сумою коефіцієнту фізичного зносу.

Страховик відповідача здійснив виплату страхового відшкодування без урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, а саме 15905,77 + 3490,15 = 19395,92

Надані позивачем докази свідчать про наявність підстав для стягнення з відповідача вартості зносу деталей транспортного засобу у розмірі 3490,15 грн, що були сплачені страховою компанією.

Оскільки відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до ПрАТ «СК «АРКС» після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) колегія суддів дійшла висновку про те, що стягненню з відповідача підлягає шкода у порядку регресу у розмірі 3490,15 грн.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.367,368,369,376,381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» () 3490 (три тисячи чотириста дев`яносто) грн 15 коп матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» () судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 5675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 червня 2024 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина