ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1857/24 Номер провадження 22-ц/814/2894/24Головуючий у 1-й інстанції Бєссонова Т.Д. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Кузнєцової О.Ю.,

розглянула в порядку письмового провадження у м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 травня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання,

В С Т А Н О В И Л А :

У травня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на його користь на період навчання, у розмірі 1/4 частини від всіх доходів (заробітку) відповідача з моменту подання позову до суду і до закінчення навчання.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він досяг повноліття і є студентом денної форми навчання Полтавського університету економіки і торгівлі з терміном навчання до 30.06.2027 р. Самостійного заробітку він не має, проживає в гуртожитку, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги від батька, який в змозі надавати таку допомогу та приймати участь в оплаті додаткових освітніх послуг.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06.05.2024 року на час навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в сумі 1211,20 грн.

Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення районного суду змінити в частині розміру аліментів, що підлягають стягненню та визначити їх розмір не більше 1/8 частини його доходів.

Зазначав, що судом першої інстанції не взято до уваги, що він отримує мінімальну заробітну плату, необхідність придбання ліків та оплату медичних послуг, пов`язаних з лікуванням наслідків геморагічного інсульту, цукрового діабету ІІ типу, гіпертонічної хвороби серця та фонової ретинопатії, а також необхідність подальшого матеріального забезпечення його батька, який відповідно до довідки Акту МСЕК №472633 має ІІ групу інвалідності.

Окрім того, судом першої інстанції не враховано довідку військово-лікарської комісії, де зазначено, що відповідач за результатами медичного огляду був визнаний непридатним до військової служби за станом здоров`я.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками позивача є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30.03.2006 року.

З довідки №11-25/183 від 09.04.2024 р. вбачається, що ОСОБА_2 є здобувачем вищої освіти І курсу денної форми навчання Полтавського університету економіки і торгівлі. Термін закінчення навчання 30.06.2027 року.

Позивач не має самостійного заробітку та можливостей для працевлаштування, оскільки продовжує навчання на денній формі, потребує додаткових витрат на забезпечення свого освітнього процесу, що фактично не заперечується відповідачем.

Крім того судом першої інстанції взято до уваги, що позивач може отримувати матеріальну допомогу і від матері, а на утриманні відповідача перебуває його батько, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відповідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ №472633 має II групу інвалідності.

Згідно наданих медичних висновків сам відповідач має ряд хронічних захворювань, на лікування яких він витрачає свої кошти.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що навчання ОСОБА_2 на денній формі позбавляє його можливості працевлаштуватися та одержувати власний дохід, а відповідач як батько має можливість надавати допомогу на утримання повнолітнього сина на час його навчання, у зв`язку з чим врахувавши матеріальний стан відповідача стягнув аліменти на утримання позивача в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу).

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

За змістом ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчання, а також той з батьків, з яким вони проживають.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та неповнолітніми дочкою, сином.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Право на отримання аліментів на сина чи доньку, яка продовжує навчання не є абсолютним та пов`язане з доведеністю обставин, за яких таке право підлягає судовому захисту.

При вирішенні спору судом першої інстанції вірно взято до уваги роз`яснення Постанови Пленуму ВСУ викладені у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» згідно яких, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежне від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

При вирішенні спору, суд першої інстанції виходив з того, що позивач продовжує навчання, не має власного доходу, оскільки навчається за денною формою, що унеможливлює його працевлаштування, як студент несе витрати, пов`язані з освітнім процесом, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

При цьому, судом враховано можливість батька надавати таку матеріальну допомогу, оскільки він працевлаштований та отримує за місцем роботи постійний дохід.

Будь-яких доказів, що доводили б факт неможливості надання допомоги сину, який продовжує навчання, відповідачем надано не було.

Разом з цим, судом взято до уваги його стан здоров`я та необхідність надавати допомогу своєму батькові, який є інвалідом 2 групи.

За вказаних обставин, суд дійшов правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів, про наявність достатніх правових підстав для покладення на відповідача як на батька обв`язку по сплаті аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) на користь повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують та не містять посилань на обставини, з якими процесуальне законодавство пов`язує підстави для скасування чи зміни судового рішення.

Так, твердження апелянта про те, що суд не врахував при визначенні розміру аліментів наявності на його утриманні батька інваліда ІІ групи, не свідчить про помилковість висновків суду, оскільки при вирішенні спору судом були враховані вимоги ст. 182 СК України та визначено розмір аліментів з урахуванням всіх обставин по справі.

Визначаючи аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, суд обґрунтовано виходив з спільності обов`язку як матері, так і батька приймати участь в наданні допомоги сину, який продовжує навчання та позбавлений можливості самостійно себе забезпечити.

Вказаний розмір аліментів не є надмірним тягарем для відповідача, який не довів свою неспроможність в наданні матеріальної допомоги сину, з урахуванням, що останній просив стягнути аліменти в розмірі частину всіх видів заробітку (доходу).

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни рішення, яке судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2024 року.

Судді: О.І. Обідіна С.Б. Бутенко О.Ю. Кузнєцова