Справа № 450/2293/24 Провадження № 2/450/1446/24
УХВАЛА

про вжиття заходів забезпечення позову

12 червня 2024 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі :

головуючого судді Добош Н.Б.

при секретарі Хамуляк Ю.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити заяву представника позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання майнових прав на квартиру,-

встановив:

на адресу Пустомитівського районного суду Львівської області надійшли матеріали позовної заяви за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання майнових прав на квартиру.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 03.06.2024 року, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

10.06.2024 року на адресу суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом : заборони відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у будь-який спосіб розпоряджатись, обтяжувати, укладати будь-які правочини щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , а також заборонити органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії, щодо квартири АДРЕСА_1 .

Мотивував заяву тим, що 13.10.2022 року між відповідачами було укладено договір простого товариства (договір про спільну діяльність). Відповідно до п. 1.1. зазначеного Договору простого товариства, сторони зобов`язуються шляхом об`єднання своїх вкладів і зусиль спільно діяти у формі простого товариства без створення юридичної особи з метою будівництва і прийняття в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями на земельній ділянці, площею 0,4167 за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер земельної ділянки

:01:001:0120), в порядку, передбаченому законодавством та отримання в

особисту приватну власність квартир, приміщень та доходу у вигляді грошових коштів, отриманих в результаті виконання спільних дій, передбачених цим Договором.

Згідно з розділом 2 Договору простого товариства, для досягнення мети договору,вклади Сторін були розподілені наступним чином: - ОСОБА_4 як вклад у спільну діяльність вносить право користування земельною ділянкою площею 0,4167 га, яка розташована у с. Зубра Пустомитівського району Львівської області кадастровий номер :01:001:0120, цільове призначення земельної ділянки 02.04 - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку; ОСОБА_3 , як вклад у спільну діяльність вносить грошові кошти необхідні для будівництва будинку та здачі його в експлуатацію, професійні знання та вміння у галузі будівництва. Відповідно до п. 2.4. Договору простого товариства, визначення розміру частки права спільної часткової власності сторін на майно, грошові кошти, отримані в результаті спільної діяльності та розподіл отриманого в результаті спільної діяльності майна (квартир, нежитлових приміщень, грошових коштів) здійснюється сторонами відповідно до Додатку № цього Договору. Згідно п. 4.1. Договору простого товариства, ведення спільних справ за цим Договором за спільною згодою Учасників товариства, що засвідчується їх підписами на цьому Договорі, доручається Уповноваженій особі - ОСОБА_3 . Відповідно до п. 4.2. Договору простого товариства, уповноважена особа діє на підставі цього Договору. Уповноважена особа є повноважним представником Учасників товариства та здійснює керівництво всією спільною діяльністю в межах наданих йому повноважень для досягнення поставленої цим Договором мети. У п. 4.3.2. Договору простого товариства визначено, що уповноважена особа,

зокрема, має право вчиняти будь-які правочини та укладати будь-які договори, необхідні для досягнення мети, передбаченої п. 1.1. цього договору. Таким чином, з метою залучення грошових коштів задля досягнення мети Договору про спільну діяльність, в межах реалізації повноважень Уповноваженої особи, 17.11.2023 року ОСОБА_3 (Продавець) було укладено з позивачем ОСОБА_2 (Покупець) Договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру. Відповідно до п. 1.1. вказаного Договору купівлі-продажу майнових прав, Продавець продає, а Покупець купує Майнові права на Об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим Договором, та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж. Згідно з п. 1.2. Договору купівлі-продажу майнових прав, сторони домовились, що Об`єктом нерухомості, Майнові права на який передаються за даним Договором, є квартира АДРЕСА_3 . Відповідно до п. 1.5. вказаного Договору купівлі-продажу майнових прав, Покупець реалізує (здійснює) отримані Майнові права шляхом отримання Об`єкта нерухомості за актом передання-прийняття, набуття та оформлення права власності на Об`єкт нерухомості з отриманням правовстановлюючих документів на Об`єкт нерухомості в порядку, передбаченому Законодавством. Згідно з п. 2.2. Договору купівлі-продажу майнових прав, загальна вартість Майнових прав, що передаються Продавцем Покупцеві за даним Договором складає: 1 852 200,00 грн., що станом на момент укладення цього Договору відповідно до комерційного курсу обміну валют становить еквівалент 49 392 долари США. Відповідно до п. 2.3. Договору, загальну вартість Майнових прав, яка зазначена у п. 2.2. цього Договору, Покупець сплатив Продавцеві у повному обсязі до моменту підписання цього Договору. Ще станом на січень 2024 року, багатоквартирний будинок був збудований та готовий до прийняття в експлуатацію. Проте, не зважаючи на це, станом на момент подання цієї позовної заяви, багатоквартирний будинок досі не прийнятий в експлуатацію, а ОСОБА_3 , як Уповноважена особа простого товариства, так і не передав позивачу придбану

квартиру. Більше того, позивач мав безперешкодний доступ до квартири АДРЕСА_4 до 27.12.2023 року. До цього моменту ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_4 не чинили перешкод у вільному доступі до квартири. Проте, після 27.12.2023 року ОСОБА_4 змінив замки у вхідних дверях до під`їзду в якому знаходиться вищевказана квартира, встановивши огорожу навколо будинку. Як стало відомо позивачу, позбавлення доступу до квартири було зумовлене конфліктом між учасниками простого товариства - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Зокрема, у провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа № 450/123/24 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору про визнання недійним п. 5.2 Договору простого товариства (про спільну діяльність) від 13.10.2021, посвідченого приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Віблим Л.3. та зареєстрованим в реєстрі за № 1128; визнання недійсним Додатку № 1 до Договору простого товариства (про спільну діяльність) від 13.10.2021, посвідченого приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Віблим Л.3. та зареєстрованим в реєстрі за № 1128; визнання за ОСОБА_3 вкладу учасника

Договору простого товариства (про спільну діяльність) від 13.10.2021, посвідченого приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Віблим Л.3. та зареєстрованим в реєстрі за № 1128 у розмірі 99/100 від загального розміру вкладів учасників цього простого товариства; визнання за ОСОБА_3 частки в праві спільної часткової власності у розмірі 99/100 на майно створене (отримане) в результаті виконання Договору простого товариства (про спільну діяльність) від 13.10.2021 посвідченого приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Віблим Л.3. та зареєстрованим в реєстрі за № 1128. Таким чином, з огляду на дії ОСОБА_4 щодо не допуску позивача до квартири, а також наявність судового спору між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у якому вирішується питання про право власності на відповідний багатоквартирний будинок, у позивача є усі підстави стверджувати, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не визнають право позивача на майнові права на квартиру. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення по даній справі.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, ч. 2 ст. 247 ЦПК України сторони у судове засідання не викликалися, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

З огляду на викладене, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з цим, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питання про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Таким чином, усі доводи позивача, які стосуються неналежного, на думку позивача, виконання відповідачами умов договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, суд до уваги не приймає, оскільки таким буде надана відповідна правова оцінка у межах розгляду справи по суті.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.

При цьому, адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Види забезпечення позову, які можуть застосовуватися судом, визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

При цьому, згідно із п. 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, суд констатує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову.

Так, при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

В провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області на розгляді перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання майнових прав на квартиру.

В позовній заяві, позивач просить визнати за позивачем майнові права на квартиру АДРЕСА_1

Відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, укладеного 17.11.2023 року між позивачем (покупець) та відповідачем ОСОБА_3 (продавець), продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж. Сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є квартира АДРЕСА_1 . Покупець реалізує (здійснює) отримані майнові права шляхом отримання об`єкта нерухомості за актом передання-прийняття, набуття та оформлення права власності на об`єкт нерухомості з отриманням правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомості в порядку, передбаченому законодавством. Загальна вартість майнових прав, що передаються продавцем покупцеві за даним договором складає: 1 852 200,00 грн., що станом на момент укладення цього договору відповідно до комерційного курсу обміну валют становить еквівалент 49 932 долари США. Загальну вартість майнових прав, яка зазначена у п. 2.2. цього договору, покупець сплатив продавцеві у повному обсязі до моменту підписання цього договору.

Тобто предметом позову є вимоги позивача, які носять майновий характер, оскільки стосуються майнових прав на квартиру.

Таким чином, враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір щодо майнових прав на майно, а також зважаючи на те, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, суд приходить до переконання, що необхідно вжити заходи забезпечення позову для охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідачів, зокрема у разі задоволення позовних вимог, з метою забезпечення позивачу реального та ефективного виконання можливого судового рішення про задоволення позову, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Крім цього, запропонований позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки обмежується лише можливість розпоряджатися майновими права.

Наведене дає також підстави для висновку про те, що заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що "…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу".

Таким чином, беручи до уваги предмет спірних правовідносин, суд приходить до переконання про те, що заборона відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у будь-який спосіб розпоряджатись, обтяжувати, укладати будь-які правочини щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , а також заборона органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії, щодо квартири АДРЕСА_1 , як захід забезпечення позову та охорона матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідачів, зокрема у разі задоволення позовних вимог, є цілком виправданий.

Таким чином з врахування наведеного, приходять до висновку, що заява представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову, підлягає до задоволення.

При цьому, суд враховує те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та не вплине на права і обов`язки осіб, які не є учасниками даної справи.

Крім цього, у разі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду з питанням скасування заходів забезпечення позову.

В силу вимог ч. 3 ст. 154 ЦПК України підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення відсутні.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 263 ЦПК України, суд,-

постановив:

заяву представника позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання майнових прав на квартиру,- задоволити.

З метою забезпечення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання майнових прав на квартиру, вжити заходи забезпечення позову, шляхом :

Заборонити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у будь-який спосіб розпоряджатись, обтяжувати, укладати будь-які правочини щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , а також заборонити органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії, щодо квартири АДРЕСА_1 .

Надати органу, що здійснює виконання ухвали суду наступні відомості:

стягувач : ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 ;

боржник : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_6 ;

боржник : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_7 .

Ухвала суду набирає законної сили негайно після підписання її суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки з дати її постановлення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15 - денний строк з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

СуддяН. Б. Добош