Житомирський апеляційний суд
Справа №278/627/24 Головуючий у 1-й інст. Татуйко Є. О.
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря

судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 278/627/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Ходака Владислава Володимировича на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 05 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Татуйка Є.О. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі ТОВ «Коллект Центр», Товариство, Позивач) звернулось з даним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитними договорами у розмірі 82 606,81 грн, а також 3028,00 грн судового збору та 17000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Позов мотивувався тим, що 26 та 28 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Міолан» та ОСОБА_1 було укладено два договори споживчого кредиту №101082580 та №3109907 на загальну суму 14000,00 грн.

30 листопада 2021 року та 15 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено два договори факторингу № 30-11-65 та №15/12-2021-22, відповідно до умов яких ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, у тому числі за договорами про споживчий кредит №101082580 та №3109907 від 26 та 28 серпня 2021 року відповідно, що укладені між первісним кредитором та відповідачем.

10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до договорів відступлення права вимоги № 10-01/2023 відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договорами про споживчий кредит №101082580 та №3109907 від 26 та 28 серпня 2021 року відповідно, що укладені між первісним кредитором та відповідачем.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 09 січня 2024 року у нього утворилась заборгованості, за кредитним договором №101082580, яка становить 58 041,14 грн та складається із заборгованості за: основною сумою кредиту 6 790,00 грн; процентами на дату відступлення прав вимоги 51 238,64 грн; комісії 12,50 грн.

Також, станом на 09 січня 2024 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованості, за кредитним договором №3109907, яка становить 52 831,67 грн та складається із заборгованості за: основною сумою кредиту 6 650,00 грн; процентами на дату відступлення прав вимоги 45 411,67 грн; комісії 770,00 грн.

Проте, враховуючи принцип розумності, справедливості і пропорційності позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором №101082580, у розмірі 41 745,14 грн, яка складається із заборгованості за: основною сумою кредиту 6 790,00 грн; відсотками 34 942,64 грн; комісії 12,50 грн.

За кредитним договором №3109907, у розмірі 40 861,67 грн, яка складається із заборгованості за: основною сумою кредиту 6 790,00 грн; відсотками 33 441,67 грн; комісії 770,00 грн.

Отже, загальна сума боргу становить 82 606,81 грн, яка складається із заборгованості за: основною сумою кредиту 13 440,00 грн; процентами на дату відступлення прав вимоги 68 384,31 грн; комісії 782,5 грн.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 05 червня 2024 року позов задоволено повністю та вирішено питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі, представник ОСОБА_1 адвокат Ходак В.В. просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалене рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи.

Вказує, що у відповідача є сумнів щодо достовірності актів приймання - передачі Реєстру Боржників (додаток №2) до Договору факторингу №30-11-65 від 30 листопада 2021 року та (додаток №4) до Договору факторингу №15/12-2021-22 від 15 грудня 2021 року

Крім того, зазначає, що висновки місцевого суду суперечать постановам Верховного суду у подібних правовідносинах.

Звертає увагу, що позивачем не надано суду доказів, що строк кредитування за договором був пролонгований кредитодавцем відповідно до п. 2.3.1.2 договору, також не було надано оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), тому строк кредитування становив 25 днів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Коллект Центр» просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

У судовому засіданні в режимі відео-конференції представник позивача апеляційну скаргу не визнала, підтримала відзив, надала пояснення, які відповідають останньому і просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням частини 2 статті 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Матеріалами справи установлено, що 26 серпня 2021 року між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 101082580, за умовами якого, останній отримав кредит в сумі 7 000 грн строком на 25 днів, тобто до 20 вересня 2021 року зі сплатою комісії та процентів за користуванням кредитними коштами.

Також положеннями підпунктів 6.1., 6.4. та 6.5. Договору визначено, що: він укладається у електронній формі у особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ "Мілоан", зокрема, через сайт товариства та/або відповідний додаток чи іншими засобами; укладення цього договору в електронній формі еквівалентно отриманню ТОВ "Мілоан" ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язальні наслідки; цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Відповідачем також був підписаний паспорт споживчого кредиту № 101082580 (а.с.5-9, 10).

Зазначені документи підписані відповідачем 26 серпня 2021 року електронним цифровим підписом у форматі одноразового ідентифікатора J2870 (а.с.17).

У подальшому, 28 серпня 2021 року між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 3109907, за умовами якого, останній отримав кредит в сумі 7 000 грн строком на 20 днів, тобто до 19 вересня 2021 року зі сплатою комісії та процентів за користуванням кредитними коштами.

Також положеннями підпунктів 6.1., 6.4. та 6.5. Договору визначено, що: він укладається у електронній формі у особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ "Мілоан" зокрема через сайт товариства та/або відповідний додаток чи інші засобами; укладення цього договору в електронній формі еквівалентно отриманню ТзОВ "Мілоан" ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язальні наслідки; цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Крім того, відповідачем був підписаний паспорт споживчого кредиту № 3109907 (а.с.11-15, 16).

Зазначені документи підписані ОСОБА_1 28 серпня 2021 року електронним цифровим підписом у форматі одноразового ідентифікатора UI6100 (а.с.19).

Пунктом 4.2. обох Договорів передбачено, що у разі прострочення Позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, Кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою пунктом 1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 Договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Кредитодавця (а.с.9 зворот, 13 зворот відповідно).

Згідно пункту 1.6. вказаних Договорів, стандартна процента ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с.5, 11).

Відповідно до пункту 6.1. Договорів цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та доступний зокрема через сайт Кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (а.с.8, 14).

Згідно з пунктом 6.3. Договорів приймаючи пропозицію Кредитодавця про укладання цього договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) (копії додаються) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Кредитодавцем, що розміщені на сайті Кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору.

Укладення Кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (пукти 6.4., 6.5. Договорів).

Відповідно до довідки АТ КБ "ПриватБанк" № 862/03-02 від 03 лютого 2022 року ТОВ "Мілоан" 26 серпня 2021 року на виконання вимог умов договору про споживчий кредит № 101082580 на картку ОСОБА_1 з номером 4149-60ХХ-ХХХХ-ХХ37 перераховано 7 000 грн (а.с.17 зворот).

02 лютого 2022 року ТОВ "Фінансова компанія "Елаєнс" видана довідка згідно з якою ТОВ "Мілоан" за допомогою послуг ТОВ "Елаєнс" на виконання вимог договору про споживчий кредит № 3109907 перераховано грошові кошти в сумі 7 000 грн на картковий рахунок з номером НОМЕР_1 (а.с.19 зворот).

30 листопада 2021 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Вердикт Капітал" був укладений договір факторингу № 30-11-65, на підставі якого, останнє набуло право вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №101082580 від 26 серпня 2021 року (а.с.30 зворот -32) .

Також 15 грудня 2021 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Вердикт Капітал" був укладений договір факторингу №15/12-2021-22, на підставі якого, останнє набуло право вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит № 3109907 від 28 серпня 2021 року (а.с.26-28).

У подальшому, право вимоги за вищевказаними договорами про споживчий кредит перейшло від ТОВ "Вердикт Капітал" до ТОВ "Коллект Центр" на підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року (а.с.37-39 зворот).

Згідно із наданих позивачем розрахунків, заборгованість ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 3109907 від 28 серпня 2021 року станом на 09 січня 2024 року становить 52 831,67 грн і складається із заборгованості за: основною сумою кредиту 6 500 грн; процентами на дату відступлення прав вимоги 21 804,17 грн; комісії 770 грн; нарахованими процентами згідно кредитного договору 23 607 грн (а.с.22), а за договором про споживчий кредит №101082580 від 26 серпня 2021 року станом на 09 січня 2024 року становить 58 041,14 грн та складається із заборгованості за: основною сумою кредиту 6 790 грн; процентами на дату відступлення прав вимоги 22 041,64 грн; комісії 12,50 грн; нарахованими процентами згідно кредитного договору 29 197 грн (а.с.23).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком з огляду на наступне.

За приписами частин 1, 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

В силу частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень частини 1 статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» (надалі Закону) пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статею12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу частини 1 статті 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність вищевказаних договорів про надання споживчого кредиту між відповідачем та ТОВ «Мілоан».

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договорів про надання фінансового кредиту. Зазначені договори недійсними не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких ці правочини можуть бути визнанні недійсними (оспорюваними) за відсутності оспорення або визнання їх недійсними у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитними договорами, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина 1 статті 599 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в позику коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за договорами про надання споживчого кредиту №101082580 від 26 серпня 2021 року та №3109907 від 28 серпня 2021 року, а тому з нього на користь ТОВ «Коллект Центр» слід стягнути заборгованість.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з розміром нарахованих відсотків за користування кредитними коштами за договором про надання споживчого кредиту №101082580 від 26 серпня 2021 року в розмірі 51 238,64 грн (34 942,64 грн) та №3109907 від 28 серпня 2021 року в розмірі 45 411,67 грн (33 441,67 грн), виходячи з наступного.

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

За умовами договору про надання споживчого кредиту №101082580 від 26 серпня 2021 року сторони встановили строк кредитування 25 днів, тобто до 20 вересня 2021 року, а за №3109907 від 28 серпня 2021 року 20 днів, до 17 вересня 2021 року, включаючи дату отримання та повернення позики.

Суд першої інстанції помилково не звернув увагу на вказані обставини та неправомірно погодився із заявленим у позовній заяві розміром заборгованості, який ТОВ «Коллект Центр» обчислило на день набуття ним права вимоги за договорами про надання споживчого кредиту.

Як встановлено судом, строк кредитування був погоджений сторонами та становив по кредиту №101082580 від 26 серпня 2021 року 25 днів, а по кредиту №3109907 від 28 серпня 2021 року 20 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять.

Як видно з кредитного договору №101082580 від 26 серпня 2021 року, сторони погодили, що кредитні кошти надаються ОСОБА_1 в сумі 7000 грн на строк до 20 вересня 2021 року з одноразовою сплатою комісії за надання кредиту в сумі 700 грн та відсотків за користування кредитом в сумі 2187,5 грн. Орієнтовна вартість кредиту складає 9887,5 грн (а.с.5 пункт 1 підпункти 1.3-1.6)

Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов договору кредиту №101082580 від 26 серпня 2021 року становить 2121,87 грн за період з 26 серпня 2021 року по 20 вересня 2021 року, виходячи з розрахунку: 6790 грн (тіло кредиту) х 1,25% (відсотки від фактичного залишку кредиту х 25 день (строк позики).

Із умов кредитного договору №101082580 від 26 серпня 2021 року, вбачається, що сторони погодили, що кредитні кошти надаються відполвідачу в сумі 7000 грн на строк до 17 вересня 2021 року з одноразовою сплатою комісії за надання кредиту в сумі 770 грн та відсотків за користування кредитом в сумі 1750 грн. Орієнтовна вартість кредиту складає 9520 грн (а.с.11 пункт 1 підпункти 1.3-1.6)

Отже, по кредитному договору №3109907 від 28 серпня 2021 року відсотки становлять 1662,5 грн за період з 28 серпня 2021 року по 17 вересня 2021 року, виходячи з розрахунку: 6650 грн (тіло кредиту) х 1,25% (відсотки від фактичного залишку кредиту х 20 день (строк позики).

Із вказаного видно, що строк дії договору №101082580 від 26 серпня 2021 року сплив 20 вересня 2021 року, а договору №3109907 від 28 серпня 2021 року 17 вересня 2021 року.

Згідно викладеного Великою Палатою у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 правового висновку, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Таким чином до стягнення з відповідача на користь позивача у справі підлягає стягненню кредитна заборгованість за договором №101082580 від 26 серпня 2021 року у розмірі 9911,87 грн, яка складається з тіла кредиту в сумі 6790 грн, комісії в сумі 700 грн та процентів за користування кредитом в сумі 2121,87 грн за період з 26 серпня 2021 року по 20 вересня 2021 року, передбачених кредитним договором.

Також підлягає стягненню кредитна заборгованість за договором №3109907 від 28 серпня 2021 року у розмірі 9082,5 грн, яка складається з тіла кредиту в сумі 6650 грн, комісії в сумі 770 грн та процентів за користування кредитом в сумі 1662,5 грн за період з 28 серпня 2021 року по 17 вересня 2021 року, передбачених кредитним договором.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правова допомога ТОВ «Коллект Центр» в суді першої інстанції надавалася адвокатом Морозовою В.В. на підставі довіреності №71 від 29 січня 2024 року (а.с.86).

Колегія суддів не погоджується з тим, що загальний розмір витрат на правову допомогу в сумі 17 000 грн підтверджений належними та допустимими доказами.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Колегія суддів зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19.

Таким чином враховуючи предмет та складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, а також засад розумності, справедливості та співмірності, колегія суддів дійшла висновку про стягнення на користь ТОВ «Коллект Центр» з ОСОБА_1 4000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу надану в суді першої інстанції.

Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог також підлягає зміні судове рішення і в частині розміру стягнутого судового збору.

Зокрема з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Коллект Центр" підлягає стягненню за подання позовної заяви 693,41 грн судового збору.

Згідно із частиною 1 статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у постанові, зокрема вирішує питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги із ТОВ "Коллект Центр" на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог скарги в розмірі 3501,88 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ходака Владислава Володимировича задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 05 червня 2024 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" заборгованість за кредитним договором №101082580 від 26 серпня 2021 року в загальному розмірі 9911,87 грн, яка складається з: тіло кредиту 6 790,00 грн; комісія за надання кредиту 700,00 грн; проценти за користуванням кредитом 2121,87 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" заборгованість за кредитним договором №3109907 від 28 серпня 2021 року в загальному розмірі 9082,5 грн, яка складається з: тіло кредиту 6 650,00 грн; комісія за надання кредиту 770,00 грн; проценти за користуванням кредитом 1662,5 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" 693,41 грн судового збору за подання позовної заяви та 4000,00 грн витрат на правничу допомогу понесених в суді першої інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" на користь ОСОБА_1 3501,88 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 08 листопада 2024 року.