ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 753/369/21

провадження № 61-9754св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу

ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Маляр Станіслав Анатолійович, на ухвалу Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Верланова С. М., Кулікової С. В., від 25 квітня 2024 року про відмову ухвалити додаткове рішення,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та судових рішень

1. У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

2. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

3. Постановою Київського апеляційного суду від 07 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № 8277 від 28 грудня

2009 року у розмірі 1 655 640 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 2 375,80 грн, 3% річних у розмірі 322 919,33 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

4. Постановою Верховного Суду від 09 серпня 2023 року касаційну скаргу

ОСОБА_2 задоволеночастково. Постанову Київського апеляційного суду

від 07 березня 2023 рокускасовано, а справу № 753/369/21 в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неповернутої суми позики та 3 % річних передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат змінено, шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції постанови Верховного Суду.

5. Постановою Київського апеляційного суду від 29 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині стягнення суми неповернутої позики та 3% річних залишено без задоволення. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року в частині стягнення суми неповернутої позики та 3% річних залишено без змін.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали апеляційного суду

6. Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року заяву

ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення залишено без задоволення.

7. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_2 із першою заявою по суті спору не подала до суду апеляційної інстанції попереднього розрахунку суми витрат на професійну правничу допомогу.

8. Апеляційним судом звернуто увагу, що сторона відповідача повинна була подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла чи яких очікує зазнати у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а не просто заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів.

9. Суд апеляційної інстанції зазначив, що подаючи заяву 29 лютого 2024 року, адвокат Маляр С. А. вказав, що протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення будуть подані докази понесення судових витрат та всупереч вимогам частини першої статті 134 ЦПК України, не подав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які понесла ОСОБА_2 , чи очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

10. У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Маляр С. А. просить ухвалу Київського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

11. 04 липня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Маляр С. А. подав касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року.

12. Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2024 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції, які у вересні 2024 року надійшли до Верховного Суду.

13. Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

14. Підставами касаційного оскарження судового рішення заявниця зазначає порушення апеляційним судом норм процесуального права при відмові ухвалити додаткове рішення.

15. Вказує, що судом апеляційної інстанції порушено вимоги частини першої статті 134 ЦПК України щодо врахування попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та статей 77-80, 89, 367ЦПК України в частині обов`язку дослідити надані докази.

16. Звертає увагу, що в матеріалах справи є відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому стороною відповідача викладено заперечення проти апеляційної скарги, а окремий розділ відзиву присвячено витратам на правничу допомогу.

17. Посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

18. У вересні 2024 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу,

який мотивований тим, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_2 у задоволенні заяви про розподіл судових витрат, оскільки вона не відповідає вимогам статті 134ЦПК України.

19. Вказує, що відзив на який посилається заявниця поданий нею при першому апеляційному розгляді справи, однак після того як 09 серпня 2023 року Верховний Суд направив справу на новий апеляційний розгляд ОСОБА_2 та її представник не подали попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат. Судові витрати при першому та новому апеляційному розгляді відрізняються, а тому заявниця зобов`язана була подати відповідний розрахунок з першою заявою при новому апеляційному розгляді цієї справи.

Фактичні обставини, які стосуються вирішення питання про судові витрати

20. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

21. Постановою Київського апеляційного суду від 07 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № 8277 від 28 грудня

2009 року у розмірі 1 655 640 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 2 375,80 грн, 3% річних у розмірі 322 919,33 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

22. Постановою Верховного Суду від 09 серпня 2023 року касаційну скаргу

ОСОБА_2 задоволеночастково. Постанову Київського апеляційного суду

від 07 березня 2023 рокускасовано. Справу № 753/369/21 в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неповернутої суми позики та 3 % річних передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат змінено, шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції постанови Верховного Суду.

23. Постановою Київського апеляційного суду від 29 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині стягнення суми неповернутої позики та 3% річних залишено без задоволення. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року в частині стягнення суми неповернутої позики та 3% річних залишено без змін.

24. 29 лютого 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Маляр С. А. подав заяву, у якій зазначив, що протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення будуть подані докази понесення судових витрат.

25. 05 березня 2023 року засобами поштового зв`язку представник

ОСОБА_2 подав заяву про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 511 220,95 грн.

26. 29 березня 2024 року ОСОБА_1 подав заперечення на заяву про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

27. Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження ухвали суду апеляційної інстанції про відмову ухвалити додаткове рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

28. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

29. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

30. Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

31. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

32. Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

33. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

34. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

35. У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

36. Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року).

37. Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

38. Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

39. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

40. Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

41. Відповідно до статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

42. Аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

43. Аналогічні висновки щодо застосування частини другої статті 124 ГПК України, яка є тотожною за змістом частині другій статті 134 ЦПК України викладено у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі

№ 922/1897/18, від 24 грудня 2019 року у справі № 909/359/19, від 13 лютого

2020 року у справі № 911/2686/18, від 19 лютого 2020 року у справі

№ 910/16223/18, від 21 травня 2020 року у справі № 922/2167/19, від 10 грудня 2020 року у справі № 922/3812/19.

44. Відтак, відмовляючи у задоволенні заяви про розподіл витрат на правничу допомогу, понесенихОСОБА_2 , апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору є підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

45. Згідно з частиною першою статті 360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

46. Подаючи відзив (т. 2 а.с. 129-132) на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 навела в ньому попередній розрахунок суми судових витрат, які вона очікує понести у зв`язку із апеляційним переглядом справи.

47. Водночас відповідно до частини третьої статті 134 ЦПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

48. Розподіл судових витрат здійснюється за правилами, встановленими зокрема у статтях 141-142 ЦПК України.

49. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, а у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

50. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

51. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

52. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

53. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

54. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028сво18) вказано, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

55. При цьому, за загальним правилом, при розподілі судових витрат у резолютивній частині судового рішення за результатами розгляду та вирішення справи встановлюється обов`язок сторони, не на користь якої ухвалено таке судове рішення, відшкодувати (компенсувати) іншій стороні понесені судові витрати із вказівкою на чіткий розмір відповідних судових витрат.

56. У справі, що переглядається, постановою Верховного Суду від 09 серпня 2023 року скасовано постанову апеляційного суду від 07 березня 2023 року, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

57. При цьому Верховний Суд у постанові від 09 серпня 2023 року акцентував увагу, що розподіл судових витрат, зокрема за касаційний розгляд, підлягає здійсненню тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

58. Однак апеляційним судом, який ухвалив остаточне судове рішення, при новому розгляді не було вирішено питання розподілу між сторонами судових витрат, понесених у зв`язку з апеляційним та касаційним переглядом справи.

59. Представником ОСОБА_2 - адвокатом Маляр С. А. до закінчення судових дебатів було заявлено клопотання про відшкодування понесених відповідачкою судових витрат (заява від 29 лютого 2024 року, т. 3 а. с.45), а

05 березня 2023 року (т. 3 а. с. 56-78) подана заява про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення, що не було враховано судом апеляційної інстанції під час постановлення оскарженої ухвали про відмову в ухваленні додаткового рішення.

60. З огляду на встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції, Верховний Суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

61. Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

62. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

63. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскільки недотримання апеляційним судом норм процесуального права призвело до ухвалення помилкового судового рішення, касаційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржену ухвалу апеляційного суду скасувати і направити справу до апеляційного суду для нового вирішення питання розподілу судових витрат.

64. Враховуючи висновки Верховного Суду у постанові 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц, питання відшкодування понесених заявником витрат у зв`язку з поданням розглядуваної касаційної скарги підлягає здійсненню тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Маляр Станіслав Анатолійович, задовольнити.

2. Ухвалу Київського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року про відмову ухвалити додаткове рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович