КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/9482/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/4247/20

12 червня 2024 року Київський апеляційний судв складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пізняхівського Федіра Миколайовича на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Кушнір С.І. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: П`ята Київська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування за заповітом,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просилаусунути ОСОБА_2 від права на спадкування за заповітом щодо майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони є рідними братом та сестрою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько сторін ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін ОСОБА_3 .

Навесні 2017 року ОСОБА_3 було проведено операцію, після якої, з урахуванням похилого віку, мати потребувала постійного догляду та грошових коштів на лікування. Брат самоусунувся від допомоги матері. В подальшому, витрати на поховання матері позивачка несла одноособово, брат участі у похованні матері не приймав.

На час смерті у власності ОСОБА_3 перебували: квартира в м. Санкт-Петербург російської федерації; дача на масиві Русанівські сади, 14 лінія; 16 ділянка в м. Києві в садовому товаристві «Золотий Ренет»; земельна ділянка в АДРЕСА_1 на 50 км. Одеської траси в садовому товаристві; частка квартири АДРЕСА_2 .

Перед смертю матері позивачка дізналася, що у 2017 році, перебуваючи у м. Санкт-Петербург російської федерації разом з відповідачем, у віці 79 років, маючи поганий стан здоров`я та ряд тяжких захворювань, перебуваючи під опікою та впливом брата та будучи в тій ситуації абсолютно залежною від нього, в чужій країні, за його вмовляннями, ОСОБА_3 склала у державного нотаріуса заповіт, яким заповіла ОСОБА_2 належну їй на праві особистої приватної власності однокімнатну квартиру по АДРЕСА_3 російської федерації та все майно, яке належатиме їй на день смерті, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося.

З часом мати виявила бажання скасувати раніше складений заповіт, проте відповідач, утримуючи у себе правовстановлюючі документи та паспорт, довідку про присвоєння податкового номеру померлої, створював ОСОБА_3 перешкоди у внесенні змін до заповіту чи його скасування взагалі, чим сприяв збільшенню своєї частки у спадщині та позбавив позивачку можливості успадкувати частини майна після смерті матері.

Таким чином, позивач обрала спосіб захисту порушеного права на спадкування шляхом усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за заповітом на підставі частини другої статті 1224 ЦК України, вважаючи, що як спадкоємці першої черги сторони мають спадкувати за законом в рівних частинах майно, яке залишилося після смерті їхньої матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: П`ята Київська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування за заповітом, відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач належними та допустимими доказами не довела наявність обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, зокрема існування у сукупності обставин, передбачених частиною другою статті 1224 ЦК України, за наявності яких закон пов`язує можливість усунення відповідача від права на спадкування за заповітом.

Сам по собі факт наявності у заповідача тяжкої хвороби не є достатнім доказом її фізичної неспроможності в межах, необхідних для волевиявлення і складення чи скасування заповіту, а матеріали справи не доводять, що ОСОБА_2 , маючи на меті отримати спадкове майно, умисно перешкоджав матері скасувати заповіт або внести зміни до нього.

Не надано також належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 після складання 24 листопада 2017 року заповіту на ім`я відповідача до своєї смерті мала дійсний намір скасувати цей заповіт, внести в нього зміни або скласти інший заповіт.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 13 березня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Пізняхівський Ф. М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Вказує, що заповіт є нікчемним, оскільки складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України (стаття 71 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Тимчасово виконуюча обов`язки приватного нотаріуса нотаріального округу Санкт-Петербургу російської федерації не мала повноважень посвідчувати заповіт на майно, яке знаходиться на території України.

У тексі заповіту вказано, що особа, яка склала заповіт, є громадянкою російською федерації, проте ОСОБА_3 ніколи не мала громадянства вказаної країни. Крім того, в тексті заповіту відсутній номер паспорта ОСОБА_3 , адреса місця реєстрації ОСОБА_5 зазначена як АДРЕСА_4 , хоча насправді він зареєстрований по проспекту Перемоги.

Суд першої інстанції не надав оцінки вказаним доводам позивача в оскаржуваному судовому рішенні.

В судове засідання з`явився представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Судейкіна Ірина Володимирівна, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила суд відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

12 червня 2024 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пізняхівського Федіра Миколайовича до Київського апеляційного суду надійшла заява про відкладення розгляду справи. В обґрунтування заявленого клопотання представник позивача посилався на те, що у зв`язку із різкім погіршенням погодних умов представник не має можливості прибути в судове засідання. Дослідивши подану заяву, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, у зв`язку з тим, що причини неможливості прибути в судове засідання не є поважними.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважала за можливе розглядати справу без участі не з`явившихся осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 23 серпня 2019 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №575 від 23 серпня 2019 року.

На день смерті ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджено витягом з реєстру територіальної громади м. Києва від 04 листопада 2019 року № 44511088.

На день смерті ОСОБА_3 належало наступне майно:

- 1/4 частина квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29 січня 1999 року органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації м. Києва, зареєстрованого в БТІ 08 лютого 1999 року у реєстровій книзі за № 8008;

- 1/8 частини квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06 липня 2013 року державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумовим В. В.;

- 1/2 частини садового будинку з відповідними будівлями та спорудами за АДРЕСА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10 жовтня 2013 року державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумовим В. В.;

- 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0374 га, кадастровий номер :66:571:0015, за адресою: АДРЕСА_6 (с/т «Золотий Ренет») на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10 жовтня 2013 року державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумовим В. В.;

- земельна ділянка площею 0,1011 га, кадастровий номер :02:002:0168, за адресою: Київська область, Васильківський район, Великосолтанівська сільська рада, с/т «Коса» на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-КВ №087426, виданого 17 травня 1998 року головою Великосолтанівської сільради народних депутатів.

24 листопада 2017 року у м. Санкт-Петербург ОСОБА_3 склала заповіт, за яким все своє майно, яке на день смерті буде їй належати, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, у тому числі квартиру за адресою: АДРЕСА_7 заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заповіт посвідчено ОСОБА_6 - тимчасово виконуючою обов`язки нотаріуса нотаріального округу Санкт-Петербурга Абрамовою Л. Г.

05 листопада 2019 року ОСОБА_2 звернувся до П`ятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_3 .

На підставі вказаної заяви П`ятою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №589/2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3

17 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до П`ятої київської державної нотаріальної контори зі заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері - ОСОБА_3

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Згідно зі статтями 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

З огляду на цю норму спадкоємець, маючи корисливий умисел, вчиняє дії, результатом яких є виникнення права на спадкування або збільшення його частки у спадщині. Не можуть спадкувати ні за законом, ні за заповітом особи, які перешкоджали спадкодавцеві виразити, змінити чи скасувати своє волевиявлення у заповіті, але за умови, що такі діяння сприяли виникненню права на спадкування у них або інших осіб або збільшенню їхньої частки у спадщині.

Отже, для правильного застосування положень статті 1224 ЦК України, потрібно визначати підстави позову, тобто фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги при усуненні відповідача від права на спадкування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши, що ОСОБА_1 на обґрунтування своїх вимог щодо усунення ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 не надала суду належних і допустимих доказів того, що відповідач умисно перешкоджав спадкодавцеві скласти новий заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяв виникненню права на спадкування або збільшенню своєї частки у спадщині, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на те, що оцінка складеного ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_4 заповіту на предмет його нікчемності виходить за межі заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про усунення відповідача від права на спадкування, колегія суддів доводи заявника з цього приводу відхиляє.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Судом першої інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають наявним у матеріалах справах доказам.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пізняхівського Федіра Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена

в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: