Житомирський апеляційний суд
Справа №296/5755/21 Головуючий у 1-й інст. Петровська М. В.
Категорія 36 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №296/5755/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 жовтня 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Петровської М.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача станом на 14 червня 2021 року за договором про надання банківських послуг від 06 червня 2019 року заборгованість у сумі 25 339,73 грн, яка складається із: заборгованості за поточним тілом кредиту в сумі 13 163,43 грн; заборгованості за простроченим тілом кредиту - 8 910,92 грн; заборгованості за нарахованими процентами - 993,15 грн; заборгованості за простроченими процентами - 2 272,23 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 06 червня 2019 року підписав анкету-заяву №б/н. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банком був встановлений кредитний ліміт, у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 21 370 грн. Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а відповідач своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася вказана вище заборгованість.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 18 жовтня 2021 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 06 червня 2019 року №б/н у розмірі 2 803,42 грн станом на 14 червня 2021 рік. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судового збору.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині, якою відмовлено у стягненні заборгованості за рештою тіла кредиту і процентами скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що відповідно до укладеного договору від 06 червня 2019 року відповідач отримав кредит у розмірі 21 370 грн у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3,6% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (05/2023 року). Надання безпроцентних кредитів забороняється. Відповідно до частини першої ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Крім анкети-заяви відповідачем підписаний паспорт споживчого кредиту, в якому ОСОБА_1 особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредиту з використанням кредитної картки. У підписаному відповідачем паспорті споживчого кредиту в п.4 «Інформація щодо реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача» зазначено наступне: процента ставка 43,2% річних; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 86,4% річних. Тобто, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про умови кредитування та розмір процентної ставки, що відповідає висновкам Верховного Суду, висловленим у постанові від 02 грудня 2020 року в справі №284/157/20-ц.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Чертков В.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції - без змін та стягнути з позивача судові витрати. Одночасно із відзивом на апеляційну скаргу представником відповідача адвокатом Чертковим В.О. подана заява про стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 400 грн.

У відзиві посилається на те, що Умови та правила надання банківських послуг не є частиною кредитного договору, оскільки не підписані позичальником, а тому їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору. Згідно з вимогами Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ від 10 травня 2007 року №168, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» банки зобов`язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з відповідною інформацією. Позивач не надав суду належних, достовірних та допустимих доказів, які б підтвердили, що ОСОБА_1 був ознайомлений з доданими до позовної заяви Умовами та правилами надання банківських послуг, погодився із ними та одержав їх копію. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17. Також зауважено про те, що апеляційна скарга за своїм змістом викладена як позовна заява, а тому стороні відповідача незрозуміло, порушення яких норм права вплинуло на правильність вирішення спору по суті.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в оскарженій частині відповідно до положень ст.367 ЦПК України, тобто в частині відмови у стягненні решти заборгованості за тілом кредиту та за процентами, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 06 червня 2019 року ОСОБА_1 власноручно підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у якій зазначено, що підписанням цієї анкети-заяви останній відповідно до ст.634 ЦК України у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua. та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування. Погоджується зі збільшеним строком позовної давності, зазначеним в Умовах та правилах, та з тим, що зміни до Умов та правил вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє його про внесення змін шляхом використання визначених Умовами та правилами каналів зв`язку. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердженням його погодження та повного і безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил. Зі змінами Умов та правил надання банківських послуг зобов`язався ознайомлюватися самостійно на офіційному сайті банку privatbank.ua. У разі використання ним електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису для підписання цієї анкети-заяви такий підпис прирівнюється до його власноручного підпису.

Отже, жодних істотних умов договору про надання банківських послуг у анкеті-заяві, яку власноручно підписав відповідач ОСОБА_1 , не прописано.

Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, із якими він був ознайомлений.

Додана позивачем до позовної заяви ксерокопія чергової редакції Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» та витяг із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток не містять особистого підпису ОСОБА_1 або використання ним електронного підпису чи іншого аналога власноручного підпису.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом погодження сторонами процентів, які має на увазі банк, бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка вносила зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано останнім при розгляді справи. Тобто, кредитор міг додати до позовної заяви витяг із Тарифів та ксерокопію Умов та правил у редакції, що найбільш сприятливі для задоволення його позову, а доказування ґрунтуватися на припущеннях не може.

Без надання підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу Тарифи і Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін, зокрема, про розмір кредитного ліміту, порядок повернення кредиту, розмір мінімального обов`язкового платежу, овердрафт, вид кредитних карток та тип процентів: проценти за користування кредитом (їх ставки у пільговий період та поза межами пільгового періоду, порядок нарахування та стягнення), проценти, що застосовуються в разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту (їх ставки та порядок нарахування та стягнення), витяг із Тарифів і ксерокопію Умов та правил не можна вважати складовими частинами договору про надання банківських послуг, оскільки вони відповідачем не підписані. Отже, недодержання письмової форми кредитного договору щодо процентної ставки та відповідальності за неналежне виконання умов договору не дає підстав розцінювати умови, прописані у витягу з Тарифів та ксерокопії Умов і правил, як невід`ємну складову частину змісту договору, а тому суд першої інстанції правильно не вважав надані позивачем ці документи складовою частиною договору.

Власноручний підпис ОСОБА_1 паспорту споживчого кредиту не означає погодження усіх істотних умов договору, оскільки паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит, а є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця, ознайомити споживача з умовами кредитування та в паспорті кредиту не відбувається фіксації волі сторін договору і його змісту, а тому доводи апеляційної скарги щодо підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту не грунтуються на положеннях чинного законодавства та не доводять волевиявлення відповідача укласти договір саме на умовах, прописаних у паспорті.

Довідки банку про зміну кредитного ліміту та видачу відповідачу кредитних карток не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду також на те, що у довідці про рух коштів за кредитними картками не прослідковується надходження 06 червня 2019 року кредитного ліміту на суму 21 370 грн (а.с.11-35).

Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 14 червня 2021 року за відповідачем рахується заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 06 червня 2019 року в сумі 25 339,73 грн, яка складається із: заборгованості за поточним тілом кредиту в сумі 13 163,43 грн; заборгованості за простроченим тілом кредиту - 8 910,92 грн; заборгованості за нарахованими процентами - 993,15 грн; заборгованості за простроченими процентами - 2 272,23 грн (а.с.7-10).

При розгляді спору суд першої інстанції з`ясовував обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснив оцінку доказів, на яких цей розрахунок грунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання зі сторони відповідача зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру сум, які він просить стягнути.

Так, суд першої інстанції звернув увагу на ту обставину, що у розрахунок заборгованості банк включив суму 19 270,93 грн, яку нарахував до 06 червня 2019 року, але при цьому в розрахунку не відображено, за який період ця сума сформувалася, із якої бази вона розрахована та за умовами яких договірних зобов`язань, якщо відповідачем підписана анкета-заява лише 06 червня 2019 року. Тобто, позивачем не доведено, як саме обчислено заявлену до стягнення суму за тілом кредиту в розмірі 19 270,93 грн. Доводи апеляційної скарги не спростовують безпідставності зазначення у розрахунку заборгованості банком заборгованість за тілом кредиту у сумі 19 270,93 грн, а тому суд першої інстанції правильно відняв від загальної суми заборгованості за тілом кредиту суму 19 270,93 грн ((13 163,43 грн+8 910,92 грн)-19 270,93 грн).

Разом із тим, у розрахунку заборгованості банком використані наступні процентні ставки: 3,1% у місяць або 37,2% річних; 6,2% у місяць або 74,4% річних при порушенні умов кредитного договору; 3% у місяць або 36,% річних; 60% річних при порушенні умов кредитного договору, на що відповідач у письмовому вигляді своєї згоди не надавав та таких істотних умов договору не погоджував, які, як убачається із виписки про рух коштів до 01 червня 2021 року, банк стягував із відповідача самостійно.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення ст.1048 ЦК України, які передбачають, що якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, враховуючи, що із змісту позовної заяви вбачається, що позов банком із цієї підстави не заявлявся, а суд апеляційної інстанції не приймає і не розглядає позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, що відповідає положенням ст.367 ЦПК України.

Згідно з частинами першою-третьою ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Решта доводів апеляційної скарги також не спростовує тих обставин, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви ксерокопія Умов та правил надання банківських послуг та витяг із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17.

Отже, банком не доведено обов`язку сплати відповідачем суми заборгованості за процентами, оскільки їх розмір та умови нарахування і стягнення сторонами не погоджувалися. Також не доведена сума заборгованості за тілом кредиту, приймаючи до уваги, що між сторонами не були погоджені базові процентні ставки за користування кредитом та овердрафт (поновлювальна форма кредитування, яка дозволяє клієнту банка використовувати кошти, перевищуючи ліміт), а тому дії банка щодо погашення неузгоджених процентів за рахунок здійснених відповідачем платежів або овердрафту і не віднесення коштів на погашення виключно тіла кредиту, не можна вважати правомірними, а суму тіла доведеною.

За обставин внесення відповідачем коштів на погашення заборгованості, що банком не заперечується та підтверджується у розрахунку, який ним виконаний, а також враховуючи безпідставність стягнення позивачем процентів, не можна вважати доведеною суму заборгованості за тілом кредиту й у розмірі 2 803,42 грн, але відповідач апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у задоволеній частині не подавав та погодився із рішення суду першої інстанції, а суд апеляційної скарги не може виходити за межі доводів та вимог апеляційної скарги позивача, оскільки не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, або неправильного застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», та узгодив зі споживачем саме ті умови, які вважав узгодженими банк.

Із огляду на викладене вище, апеляційний суд залишає заочне рішення суду першої інстанції в оскарженій частині без змін, що відповідає положенням ст.375 ЦПК України.

За приписами частини восьмої ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, розрахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частин першої та другої ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої ст.137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята ст.137 ЦПК України).

При цьому, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц).

Як зазначалося вище, у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заявив клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 400 грн.

Витрати на правничу (правову) допомогу, підтверджуються: договором від 15 червня 2022 року про надання професійної правничої (правової) допомоги, укладеним між адвокатом Чертковим Віктором Олеговичем та ОСОБА_1 ; актом приймання-передачі наданих послуг від 28 червня 2022 року, згідно з яким адвокатом Чертковим В.О. надано послуг в суді апеляційної інстанції на суму 2 400 грн (а.с.145-153).

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 15 червня 2022 року адвокат Чертков В.І. та клієнт ОСОБА_2 уклали договір про те, що клієнт доручає, а адвокат приймає на себе повноваження в частині представництва інтересів клієнта у справі №296/5755/21 в Житомирському апеляційному суді.

Із акта приймання-передачі наданих послуг від 28 червня 2022 року вбачається, що адвокат Чертков В.Р. надав, а клієнт ОСОБА_1 прийняв наступні послуги: вивчення матеріалів справи - 0,5 години, вартістю 600 грн; підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу - 1,5 години, вартістю 1 800 грн, що загалом складає суму 2 400 грн.

У разі недотримання вимог частини четвертої ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Матеріали справи не містять заперечень (клопотань) позивача на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу.

Отже, витрати відповідача на професійну правничу допомогу складають суму 2 400 грн, яка документально підтверджена (обсяг надання послуг і виконаних робіт та їх вартість).

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу надання послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а тому з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 400 грн.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними справами є справи, зокрема, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частини шостої ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 18 жовтня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2 400 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді