УХВАЛА

07 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 757/13450/20

провадження № 61-14138ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», в інтересах якого діє адвокат Пилипенко Сергій Валентинович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» про стягнення коштів, збережених без достатньої правової підстави,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 18 січня 2022 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (далі - ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ») задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 475 482,37 грн. Стягнуто з ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі

3 122,29 грн. В задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, 15 липня 2024 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» подало апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 серпня 2024 року на підставі частини другої статті 358 ЦПК України відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 січня 2022 року.

23 жовтня 2024 року через підсистему Електронний суд представник ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» - адвокат Пилипенко С. В. подав касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 серпня 2024 року, яку просить скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки не врахував, що оскаржене рішення районного суду було надіслано до Єдиного державного реєстру судових рішень лише 11 березня 2023 року, а його копію отримано відповідачем у липні 2024 року. Крім того, інформація про справу дотепер не відображається в електронному кабінеті ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» в підсистемі Електронний суд. Крім того апеляційним судом не було враховано дію воєнного стану в Україні, що порушило звичний ритм життя громадян.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3

частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України).

Згідно із положеннями статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Аналіз вказаних процесуальних норм дає підстави для висновку, що сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку року з дня складення його повного тексту.

Виключенням з цього правила є подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученої до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, а також пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2024 року у справі

№ 757/2593/19, від 06 березня 2024 року у справі № 953/5340/21, від 30 травня 2024 року у справі № 490/7952/20 звертав увагу, що законодавець, встановивши виключення, передбачені пунктами 1 та 2 частини другої

статті 358 ЦПК України, виходив, зокрема, із безпосередньої обізнаності учасника справи із наявністю відповідного судового провадження, а не з факту надіслання копії судового рішення, яким розгляд справи закінчено.

У постановах від 27 січня 2021 року у справі № 201/13990/15-ц, від 21 червня 2023 року у справі № 202/32361/13-ц Верховний Суд дійшов висновку, що під неповідомленням особи про розгляд справи в контексті частини другої

статті 358 ЦПК України слід розуміти випадки, коли учасник справи взагалі жодним чином не повідомлявся судом і не знав про наявність справи у провадженні суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 (провадження № 14-29цс24) не встановила підстав для відступу від правових висновків викладених в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 січня 2024 року у справі

№ Б-24/129-08 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року у справі

№ 340/3/20, від 19 жовтня 2022 року у справі № 214/63/20, від 14 вересня

2023 року у справі № 240/6538/20 та дійшла висновку, що особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 цього Кодексу), - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка відповідно не знала/не могла знати про розгляд справи.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України»).

У розглядуваній справі апеляційним судом встановлено, що оскаржене рішення суду ухвалено 18 січня 2022 року. За даними ЄДРСР судове рішення надіслано до реєстру 11 березня 2023 року. Апеляційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 січня 2022 року подано відповідачем 15 липня 2024 року.

Згідно із текстом рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 січня 2022 року відповідач (ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ») був обізнаний про перебування справи № 757/13450/20 на розгляді суду першої інстанції, зокрема у квітні

2021 року подавав відзив на позову ОСОБА_1 .

З огляду на встановлені обставини та висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», в розумінні пункту 1 частини другої статті 358 ЦПК України, не є особою не повідомленою про розгляд справи, оскільки було обізнане про наявність у провадженні Печерського районного суду міста Києва справи

№ 757/13450/20за позовом ОСОБА_1 , а відомості про пропуск відповідачем строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили відсутні.

Встановивши, що апеляційна скарга подана у липні 2024 року після спливу передбаченого частиною другою статті 358 ЦПК України присічного строку - одного року з дня складення повного тексту рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 січня 2022 року, апеляційний суд з додержанням вимог процесуального закону дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, не спростовують висновків апеляційного суду.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права при вирішенні питання про наявність передбачених частиною другої статті 358 ЦПК України підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», в інтересах якого діє адвокат Пилипенко Сергій Валентинович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 серпня 2024 року у справі № 757/13450/20.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников