Номер провадження: 22-ц/813/6742/24
Справа № 522/1892/24
Головуючий у першій інстанції Ярема Х.С.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

31.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П. Назарової М.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області,

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2024 року,

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначив, що в 2014 році звільнений зі служби за вислугою років, є пенсіонером СБУ.

З 23.04.2014 року отримує пенсію від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 року по справі № 420/7921/21 зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області провести перерахунок та виплату з 01.04.2019 року ОСОБА_1 пенсії з урахуванням розміру пенсії за вислугу років 80 % грошового забезпечення, врахованого для обчислення пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.

23.09.2021 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень УЗПВР в Одеській області відкрито виконавче провадження на виконання рішення адміністративного суду.

З дати набрання законної сили рішенням Одеського окружного адміністративного суду, а саме з 16.08.2021 року до часу звернення до суду минуло більше 875 днів, проте рішення суду не виконано, позивачу спричинено моральні страждання, які полягають у душевних стражданнях через порушення звичайного способу життя, необхідності звернення за реалізацією права на підвищення розміру пенсії, тобто неможливості реалізувати своє конституційне право на належний розмір пенсії, яка є єдиним джерелом для існування, необхідності виконання рішення суду, яке досі не виконано в частині виплати коштів.

ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з Державної казначейської служби України коштів з єдиного казначейського рахунку в рахунок відшкодування моральної шкоди 59000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 12 липня 2024 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, задовольнив частково.

Стягнув з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 грн. В решті позовних вимог відмовив.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що факт невиконання рішення суду щодо виплати позивачу нарахованої доплати до пенсії в сумі 59279,19 грн визнається відповідачем з причини відсутності виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду.

У зв`язку із невиплатою протягом тривалого періоду сум нарахованих доплат до пенсії та необхідністю відстоювати свої права у судовому порядку, позивачу спричинено моральні страждання.

При визначенні грошової компенсації моральної шкоди, судом враховано засади розумності, виваженості та справедливості, характер правопорушення, глибину душевних страждань. Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди у розмірі 3000 грн, суд вважав, що право особи на отримання моральної шкоди від тривалого невиконання рішення суду не може підміняти собою збагачення на недоотриману суму.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області посилається на те, щообов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Судом першої інстанції не враховано, що у разі завдання шкоди державним органом, яким у цьому випадку є орган Пенсійного фонду, вимога про відшкодування шкоди має бути заявлена саме до держави Україна в особі відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Головним управлінням включено нараховані суми пенсії до реєстру судових рішень та поставлено у відповідну чергу на безпосередню виплату пенсії. Невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Проведення виплат не може бути здійснено за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, зокрема Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, що надійшли від сплати єдиного внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань. Тобто, пенсійні виплати здійснюються Головним управлінням виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат Головне управління не має.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.08.2024 року позивачу роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги ОСОБА_1 отримав 12.10.2024 року, що підтверджується особистим підписом на рекомендованому повідомлені.

Копію ухвали про відкриття провадження скаржник отримав 24.08.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, в обґрунтування зазначив, що надмірна тривалість виконавчого провадження здатна призвести до моральних страждань особи.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення моральної шкоди у розмірі 59000 грн, тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 х 30 = 90840 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що факт невиконання рішення суду щодо виплати позивачу нарахованої доплати до пенсії в сумі 59279,19 грн визнається відповідачем з причини відсутності виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду.

У зв`язку із невиплатою протягом тривалого періоду сум нарахованих доплат до пенсії та необхідністю відстоювати свої права у судовому порядку, позивачу спричинено моральні страждання.

При визначенні грошової компенсації моральної шкоди, судом враховано засади розумності, виваженості та справедливості, характер правопорушення, глибину душевних страждань. Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди у розмірі 3000 грн, суд вважав, що право особи на отримання моральної шкоди від тривалого невиконання рішення суду не може підміняти собою збагачення на недоотриману суму.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до приписів статей 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

На відміну від загальних норм статей 1166, 1167 ЦК України, що вимагають встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статті 1173 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади та його посадової або службової особи.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.019 у справі № 916/1423/17 вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди на підставі статей 1173 та 1174 ЦК України, презюмується лише вина органу, а не його протиправні дії чи бездіяльність. Тобто, протиправність має бути встановлена і лише тоді за правилами зазначених статей ЦК України, її при вирішенні питання про стягнення моральної шкоди її не потрібно доводити, а вина презюмується.

Разом з тим, відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода,

завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої, частини третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди,якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, пенсіонером СБУ за вислугою років.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 року (справа №420/7921/21), яке набрало законної сили 16.08.2021 року, зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області провести перерахунок та виплату з 01.04.2019 року ОСОБА_1 пенсії з урахуванням розміру пенсії за вислугу років 80 % грошового забезпечення, врахованого для обчислення пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.

01.09.2021 року на підставі рішення суду від 14.07.2021 року видано виконавчий лист.

23.09.2021 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень УЗПВР в Одеській області відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 року.

Листом від 14.09.2023 року вих. № 1500-0505-5/128103 ГУ ПФУ в Одеській області повідомило державного виконавця про виконання рішення, що ОСОБА_1 28.08.2021 року проведено перерахунок пенсії з 01.04.2019 року з урахуванням розміру пенсії за вислугу років 80% грошового забезпечення, врахованого для обчислення пенсії. Розмір пенсії з 01.09.2021 року становив 16170,32 грн. Сума доплати за період з 01.04.2019 року по 31.08.2021 рік з урахуванням фактично виплачених сум склала 59279,19 грн та обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації. Виплата буде проведена після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду з Державного бюджету України.

Постановою від 26.09.2023 року державний виконавець за безпідставне невиконання без поважних причин рішення суду наклав на боржника штраф у розмірі 5100 грн.

Позивач, обґрунтовуючи вимоги зазначає, що рішенням суду зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області здійснити позивачу перерахунок пенсії та виплатити пенсію після перерахунку, з урахуванням отриманих сум. Борг за рішенням суду складає 59279,19 грн та не сплачується більше 875 днів, а з 01.04.2019 року минуло майже 1770 днів. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях через порушення звичайного способу життя, необхідності звернення за реалізацією права на підвищення розміру пенсії, тобто неможливості реалізувати своє конституційне право на належний розмір пенсії, яка є єдиним джерелом для існування, необхідності виконання рішення суду, яке досі не виконано в частині виплати коштів.

Судом першої інстанції встановлено, що факт невиконання рішення суду щодо виплати нарахованої доплати до пенсії в сумі 59279,19 грн визнається відповідачем з причини відсутності виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду. Фактично пенсію не виплачено з 2021 року.

Колегія суддів вважає доведеним завдання позивачу вказаними протиправними діями та бездіяльністю ГУ ПФУ в Одеській області моральних страждань, вину вказаного органу, а також причинний зв`язок між вказаною шкодою та протиправними діями ГУ ПФУ в Одеській області, виходячи з наступного.

Не здійснення перерахунку пенсії позивачу та її не виплата за умови, що вона є єдиним джерелом доходу позивача, який є особою з інвалідністю ІІ групи, є достатньою та самостійною підставою для висновку про те, що позивачу завдано втрат немайнового характеру у вигляді душевних страждань, порушення звичайного способу життя, втрати емоційної стабільності через необхідність додаткових зусиль для організації життя під час хвороби, що підтверджується виписками із медичної карти стаціонарного хворого та необхідністю відстоювати свої порушені права.

Само по собі відновлення становища позивача, яке існувало до порушень прав позивача, шляхом ухвалення судом рішення на користь позивача, не може компенсувати ОСОБА_1 його немайнових втрат, оскільки позивач був змушений звертатися до суду, в подальшому неможливість отримати доплату до пенсії та нею розпоряджатися, докладати зусиль для організації свого життя, на що позивач міг правомірно очікувати, та відчувати пригніченість та приниження від таких дій саме від державного органу, який має належно виконувати покладені на нього обов`язки.

Наведене є достатніми доказами того, що позивачу завдано моральної шкоди, та колегія суддів погоджується із доводами позивача про порушення звичного способу життя та докладання додаткових зусиль в організації свого життя.

Враховуючи характер та обсяг заподіяної моральної шкоди, тривалості часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, тривалості часу усунення інших негативних наслідків, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність завданої позивачу ГУ ПФУ в Одеській області моральної шкоди у розмірі 3000 грн, який відповідає його тривалості та вимогам розумності і справедливості.

Доводи апеляційної скарги про те, що невиконання рішення суду в частині не виплати грошових коштів мало місце через відсутність відповідного фінансового забезпечення ГУ ПФУ в Одеській області, а саме відповідних бюджетних асигнувань є необґрунтованими, оскільки визначальним для правильного вирішення спору є незаконність дій ГУ ПФУ в Одеській області з приводу протиправного зменшення розміру перерахованої позивачу пенсії з 80% на 70% грошового забезпечення, врахованого для обчислення пенсії. За умови належного виконання відповідачем покладених на нього державою функцій по пенсійному забезпеченню позивача на належному рівні, та фінансування для виконання рішення суду, яким встановлена така незаконність, не потребувало би.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не враховано, що у разі завдання шкоди державним органом, яким у цьому випадку є орган Пенсійного фонду, вимога про відшкодування шкоди має бути заявлена саме до держави України в особі відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), зазначила, що з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Подібний висновок міститься в постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) (пункти 63, 64), від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) (пункт 71) зазначено, що у справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діянням якого завдано шкоду.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач визначив відповідачем державний орган, який на його думку, порушив його права. ОСОБА_1 пред`явлено позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19)).

У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, провадження № 14-515цс19).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

М.В. Назарова