Номер провадження: 22-ц/813/2306/24
Справа № 509/238/22
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Сєвєрової Є.С.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_1 адвоката Криворучко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 серпня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Кириченка П.Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

встановив:

14.01.2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, та просив суд:

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,05 га (кадастровий номер :02:005:2498), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги були обгрунтовані тим, що 27.10.2007 року між сторонами був укладений шлюб, який розірваний рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 25.10.2018 року.

Під час шлюбу сторонами були накопичені спільні грошові кошти на карткових рахунках ОСОБА_1 , якими вона після розірвання шлюбу розпорядилася на власний розсуд та придбала земельну ділянку і розташований на ній житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка у добровільному порядку поділ майна здійснити не бажає, а тому позивач просив визнати спільним сумісним майном подружжя земельну ділянку і житловий будинок та виділити йому частину нерухомого майна.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 серпня 2023 року узадоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 159 000,00 грн.

Скасовано арешт, накладений ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.01.2022р. на:

-1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,05 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:005:2498, яка належить ОСОБА_1 ;

-1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 123,3кв.м., житлова 57,9 кв.м., який розташований АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 (т.2, а.с.36-39).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 серпня 2023 року, ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.67-71).

Разом з тим, позивач і заявник апеляційної скарги ОСОБА_2 просив суд апеляційної інстанції про відкладення розгляду даної справи на іншу дату (т.3, а.с. 14).

Враховуючи, що аналогічні заяви ОСОБА_2 подавав до суду апеляційної інстанції і раніше, фактично 5 разів (т.2, а.с. 135, 188, 216, 225, 240), а також те, що дана справа розглядається судом апеляційної інстанції фактично один рік (т.2, а.с.82), колегія судді вирішила слухати дану справу за участю відповідача ОСОБА_1 та її представника. адвоката Криворучко В.О., у відсутність позивача і заявника апеляційної скарги ОСОБА_2 .

При цьому, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справи є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Крім того, ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.10.2024 року у задоволенні клопотання позивача і заявника апеляційної скарги ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі було відмовлено (т.3, а.с.21).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів вважає, що судове рішення суддею Овідіопольського районного суду Одеської області Кириченком П.Л. було постановлено незаконно.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що за змістом ч. 1 ст. 37 ЦПК України суддя, який брав участь у справі в суді першої інстанції після скасування ухвали суду про закриття провадження у справі, не вправі приймати участь у справі при її новому розгляді.

Оскільки ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.02.2022 року про закриття провадження у даній справі було постановлено під головуванням судді Кириченка П.Л., та яка в подальшому була скасована постановою Одеського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року, а справу було направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (т.1, а.с.130, 235), то в ході нового розгляду справи, участь судді Кириченка П.Л. є незаконною.

Зазначені обставини свідчать про те, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню по п.1 ч.3 ст. 376 ЦПК України.

Що стосується суті заявлених позовних вимог та апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 січня 2022 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 27 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстровано у третьому ВРАЦС Приморського РУЮ м. Одеси, актовий запис №563.

Разом з тим, на підставі рішення Приморського районного суду міста Одеси від 25.10.2018 року по справі №522/13764/18 шлюб між сторонами було розірвано.

В період з 15.08.2018р. по 28.11.2018р. на картковий рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 були отримані грошові кошти в сумі 120 395 доларів США.

14.01.2019 року, тобто вже після розірвання шлюбу, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куркан Г.М., зареєстрований в реєстрі за № 32 ОСОБА_1 , згідно якого ОСОБА_1 придбала житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 123,3кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В той же день, між тими ж сторонами було укладено договір купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куркан Г.М., зареєстрованим в реєстрі за № 35, згідно якого ОСОБА_1 придбала земельну ділянку загальною площею 0,05 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:005:2498.

Разом з тим, 21.02.2022 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про відмову від позову, в якій зазначив, що 19.01.2022р. постановою Верховного Суду у справі №509/3010/19 визначено особистою власністю ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 120 395 доларів США, які були нею отримані на картковий рахунок НОМЕР_1 , в період з 01.01.2018р. по 28.11.2018р. (т.1, а.с.95).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 лютого 2022 року заяву позивача було задоволено та закрито провадження по даній справі, суддя Кириченко П.Л. (т.1, а.с.130).

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу та просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 лютого 2022 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зазначена апеляційна скарги була задоволена і постановою Одеського апеляційного суду від 22.11.2022 року ухвала Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 лютого 2022 року була скасована, а справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.1, а.с.235).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обгрунтовував свої позовні вимоги тим, що відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), а тому грошові кошти в сумі 120 395 доларів США, набуті ним і колишньою дружиною ОСОБА_5 , з якою він фактично проживав сумісно та перебував у шлюбі в період з 01.01.2018р. по 28.11.2018р., були ними накопичені спільно і зберігалися на картковому рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 .

Однак ці доводи ОСОБА_2 спростовуються постановою Верховного Суду від 19 січня 2022р. та постановою Одеського апеляційного суду від 07.10.2021 року по справі №509/3010/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, якими встановлено, що кошти в сумі 120 395 доларів США є особистою власністю ОСОБА_1 (т.1, а.с. 85-93, 120-123).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що земельна ділянка, загальною площею 0,05 га, та розташований на ній житловий будинок, загальною площею 123,3 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , були придбані ОСОБА_1 після розірвання шлюбу.

З цих підстав, та враховуючи положення статей 76-80 ЦПК України суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач ОСОБА_2 не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів права спільної сумісної власності ОСОБА_2 до ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 0,05 га, та розташований на ній житловий будинок загальною площею 123,3 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що саме укладення цивільно-правових угод після розірвання шлюбу не можуть бути підставою для виникнення спільного сумісного майна подружжя, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Що стосується розподілення між сторонами судових витрат, то слід зазначити, що згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачкою у відповідності до ч. 1 ст.134 ЦПК України було подано попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат, який складає 159 000,00 грн.

В подальшому до матеріалів справи булодолучено копію квитанції до прибуткового касового ордеру №25 від 01 лютого 2022 року на суму 159 000,00 грн. (т.1, а.с.96).

Крім того, до відзиву на позовну заяву представником відповідача також додано копії наступних документів: Договору про надання адвокатських послуг №А-02/22 від 15 січня 2022 року, Додатку №1 до Договору про надання адвокатських послуг №А-02/22 від 15 січня 2022 року (розрахунок гонорару адвоката), Акту виконаних робіт від 01.02.2022р., прибуткового касового ордеру №25 від 01.02.2022р. (т.1, а.с. 59-65, 125-128).

Договором №А-02/22 про надання правової допомоги від 15 січня 2022 року передбачено, що вартість правової допомоги за даним Договором сторони визначили в Додатку №1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною (т.1, а.с.125-126).

Із додатку №1 до Договору про надання правової допомоги №А-02/22 від 15 січня 2022 року вбачається, що сторони погодили, що вартість правової допомоги за Договором обчислюється відповідно до витраченого часу, при цьому вартість однієї години наступних послуг: попередня правова консультація щодо характеру спірних правовідносин, обговорення та формування правової позиції при наданні правової допомоги, збирання доказів складає 12 000.00 грн. (по 4 000,00 грн. за кожну дію), складання заяв з процесуальних питань 3 000,00 грн., складання заяв по суті справи 9 000,00 грн., формування пакету документів в якості додатків до заяв 3 500,00 грн., подача до суду заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань 2 500,00 грн., вивчання та аналіз доказів 8 500,00 грн., вивчення та аналіз матеріалів справи 6 500,00 грн. та участь у судовому засіданні 10 000,00 грн. (т.1, а.с.127).

Також в матеріалах справи наявний акт виконаних робіт за договором №А-02/22 про надання правової допомоги від 15 січня 2022 року, відповідно до якого були виконані наступні роботи: попередня правова консультація щодо характеру спірних правовідносин, обговорення та формування правової позиції при наданні правової допомоги, збирання доказів, вивчання та аналіз доказів доданих до позовної заяви, вивчення та аналіз позовної заяви та ухвали про відкриття провадження по справі, підготовка тексту відзиву на позовну заяву, формування пакету документів в якості додатків до відзиву, подача до суду відзиву на позов, розсилання відзиву позивачу на загальну суму 159 000,00 грн. (т.1, а.с.128).

У відповідності до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом ч.5 ст.137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Таким чином, у разі недотримання вимог ч.5 ст.137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 неодноразово надавав до суду клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката (т.2, а.с.126-128, 185), і погоджувався компенсувати ці витрати у сумі не більше 25 000 грн. (т.2, а.с.128).

З підстав викладеного, а також враховуючи принципи співмірності, обгрунтованості, справедливості і необхідності, а також враховуючи позицію позивача ОСОБА_2 , колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн.

Щодо стосується заходів забезпечення позову, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.01.2022р. по цій справі в якості забезпечення позову був накладений арешт на:

1) 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,05 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:005:2498, яка належить ОСОБА_1 ;

2) 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 123,3кв.м., житлова 57,9 кв.м., який розташований АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 (т.1, а.с.55-56).

У зв`язку з тим, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі, на думку колегії суддів вказані заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, оскільки постановлено не у відповідності до вимог, передбачених нормами цивільно-процесуального законодавства, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване судове рішення скасувати.

Разом з тим, враховуючи, що позовні вимоги позивача ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, колегія суддів вирішила прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення і скасувати арешт, накладений ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 січня 2022 року.

Також колегія суддів вважає за необхідне стягнути з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 в якості часткової компенсації судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн., про що вказано вище.

Що стосується судового збору, який ОСОБА_2 сплатив при поданні апеляційної скарги в сумі 9 367, 56 грн. (т.2, а.с.66), то вони відшкодуванню не підлягають,так як позовні вимоги ОСОБА_2 все-рівно залишаються без задоволення, а зменшення витрат ОСОБА_6 на професійну правничу допомогу зі 159 000 грн. до 25 000 грн., не є зменшенням або збільшенням позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.6 ч. 3 ст. 376 ст.ст.381 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 серпня 2023 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Скасувати арешт, накладений ухвалою Овідіополського районного суду Одеської області від 06 січня 2022 року на:

1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,05 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:005:2498, яка належить ОСОБА_1 ;

1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 123,3кв.м., житлова 57,9 кв.м., який розташований АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.10.2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Є.С. Сєвєрова