КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/104/23 Головуючий у І інстанції Журибеда О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 листопада 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Святошинського районногосуду м. Києва від 03 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні онуки,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні онуки- задоволено частково.

Визначено ОСОБА_2 такий спосіб участі у вихованні та спілкуванні з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно графіка в такі дні:

- перша субота місяця - в проміжку між 11 год. 00 хв. по 17 год. 00 хв., за бажанням дитини, в присутності матері дитини.

- тиждень літніх канікул за попередньою домовленістю з матір`ю дитини та за бажанням дитини.

Зустрічі проводити в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей, із обов`язковим урахуванням стану здоров`я, бажання, інтересів та потреб дитини.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

29 березня 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути понесені витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу, а саме: 26 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 1073, 60 грн судового збору.

В обґрунтування заяви зазначала, що сума при ухваленні рішення по справі судом не було вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 квітня 2024 року заяву ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073, 60 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 26 000,00 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вона не отримувала заяву про ухвалення додаткового рішення, а отже була позбавлена можливості подати свої заперечення та клопотання щодо не співмірності розміру судових витрат.

Таким чином, ОСОБА_2 було порушено вимоги ст. 183 ЦПК України в частині не надіслання заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат іншим учасникам справи, а зокрема відповідачу.

Крім того, в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що заяву про ухвалення додаткового рішення та вирішення питання щодо розподілу судових витрат позивачкою подана 29 березня 2024 року, тобто з пропуском п`ятиденного строку після ухвалення рішення суду.

Відзиву на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк позивач не подав.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена відповідно до вимог процесуального законодавства.

Так, відповідно до вимог частини шостої статті 128 ЦПК України, судова повістка надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Судова повістка у судове засідання, призначене на 06 листопада 2024 року була направлена позивачу ОСОБА_2 на адресу, зазначену нею у позовній заяві та інших процесуальних документах по справі: АДРЕСА_1 , повернулась до суду апеляційної інстанції без вручення адресату із відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання. (а.с. 200)

Керуючись положеннями п. 3 ч. 8 ст. 128, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції, керуючись положеннями частини першої статті 270 ЦПК України, вважав обґрунтованими вимоги заяви позивача щодо вирішення питання розподілу судових витрат по справі. Прийнявши до уваги квитанцію про оплату судового збору, долучену до позовної заяви, а також докази, додані позивачем ОСОБА_1 до заяви про ухвалення додаткового рішення на підтвердження понесених нею витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат по сплаті судового збору у розмірі 1073, 60 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 26000, 00 грн.

Відповідно до положень частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на часткове задоволення заявлених позовних вимог немайнового характеру, заявлених ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача сплаченого останньою судового збору за подання позовної заяви у сумі 1073, 60 грн.

Однак, задовольняючи вимоги заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції не врахував, що докази на підтвердження понесення таких витрат позивачем подані до суду в порушення вимог частини 8 статті 141 ЦПК України, поза межами передбаченого п`ятиденного строку після ухвалення рішення.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Можливість подання сторонами доказів у підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Зокрема, докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19.

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Зазначене узгоджується із положенням частини першої статті 182 ЦПК України про те, що учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом.

Тобто саме заінтересована сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі №910/906/18

У статті 246 ЦПК України зазначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частини другої цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статті 270 цього Кодексу.

Згідно зі статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналіз положень вказаних процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що у випадку неподання доказів витрат протягом визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України п`ятиденного строку, заява про розподіл судових витрат, зроблена стороною до закінчення судових дебатів у справі, повинна залишатися судом без розгляду, що унеможливлює розгляд судом питання розподілу судових витрат без поновлення цього строку.

Зазначене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 17 листопада 2021 року у справі №205/213/20.

У справі, яка переглядається, встановлено, що ОСОБА_2 самостійно подала до суду першої інстанції позовну заяву, в якій не наводила попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат по справі.

06 лютого 2024 року та 13 березня 2024 року на адресу суду першої інстанції надійшли клопотання від ОСОБА_2 , в яких остання зазначала, що вона уклала договір з адвокатом Пановим Л.В. та має намір стягнути витрати на правову допомогу (а.с. 130, 147).

Представник позивача - адвокат Панов Л.В. приймав учать у судовому засіданні під час проголошення рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2024 року, однак із заявою про долучення доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу і ухвалення додаткового рішення позивач звернулася лише 29 березня 2024 року.

У вказаній заяві як на підставу для поновлення процесуального строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, ОСОБА_2 посилалась на те, що її представник не мав змоги ознайомитись з матеріалами справи.

Судом першої інстанції питання поновлення зазначеного строку для звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення та про долучення доказів понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не вирішувалося, рішення з даного процесуального питання не приймалося.

З вищенаведеного вбачається порушення місцевим судом норм процесуального права, які відповідно до п. 4 ст. 1, абаз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування додаткового рішення, оскільки такі порушення призвели до неправильного вирішення справи, а саме під час розгляду поданої заяви про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у справі суд не перевірив, чи пропущено стороною позивача строк для звернення до суду із зазначеною заявою, а якщо так, то поважність причин його пропуску та наявність законних підстав для його поновлення.

Ст. 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Наведене відповідає положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно з частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

За змістом частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Тобто, саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

У відповідності до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином строк звернення до суду із заявою про долучення доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти лише ті обставини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в процесуальних відносинах сторін, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки, зокрема, залишення заяви без розгляду.

Поновлення процесуального строку без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного ст. 8 Конституції України.

Колегія суддів вважає, що наведені позивачем доводи щодо поновлення строку на подання доказів понесення судових витрати (не ознайомлення представника з матеріалами справи), не можна вважати обґрунтованими та такими, що свідчать про наявність поважних причин пропуску установленого законом процесуального строку та не свідчить про наявність об`єктивних перешкод у позивача реалізувати право на подання заяви про ухвалення додаткового рішення та доказів на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у встановлений законом п`ятиденний строк після ухвалення рішення по суті спору.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що акт приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правової (правничої) допомоги від 20 листопада 2023 року був підписаний між ОСОБА_2 та адвокатом Пановим Л.В. 17 березня 2024 року, тобто в межах строку встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, однак вчасно до суду поданий не був.

Враховуючи наведене, сторона позивача, знаючи про ухвалене судове рішення у даній справі ще 13 березня 2023 року, жодним чином не була обмежена в своїх можливостях вжити відповідних заходів та своєчасно надати належні докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, чого зроблено не було.

Відповідно до п. 4 ч. п. ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині.

Оскільки суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва підлягає скасуванню із залишенням заяви позивача про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу - без розгляду з підстав, передбачених ст. 126, ч. 8 ст. 141 ЦПК України та ч. 1 ст. 377 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 141, 374, 375, 376, 377, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 квітня 2024 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 квітня 2024 року скасувати в частині вирішення питання стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в сумі 26 000 гривень та в цій частині заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду.

В іншій частині додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складений 11 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар