Справа №:757/7873/24-ц
Провадження №: 2/755/9065/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2024 р. суддя Дніпровського районного суду міста Києва Гаврилова О.В. вивчивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» про стягнення невиплаченої заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

До Печерського районного суду міста Києва звернулись позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з позовом до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» про стягнення невиплаченої заробітної плати.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 23 лютого 2024 року вказану позовну заяву передано за підсудністю на розгляд до Дніпровського районного суду міста Києва.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року цивільну справу за цим позовом повернуто за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09 серпня 2024 року відмовлено у прийнятті цивільної справи за спільним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати до провадження Печерського районного суду міста Києва, цивільну справу за цим позовом повернуто до Дніпровського районного суду міста Києва.

Дану справу було передано в провадження судді Гаврилової О.В. на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

В позовній заяві вказано місцезнаходження відповідача Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант»: 03150, м.Київ, вул. Івана Федорова, буд. 4, що відноситься до адміністративної території Печерського району міста Києва. Дана адреса місцезнаходження відповідача вказана й в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Печерський районний суд міста Києва, передаючи позовну заяву за підсудністю на розгляд до Дніпровського районного суду міста Києва, виходив з положень ч. 1 ст. 28 ЦПК України, згідно якої позови що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Проте, з наведеного в позовній заяві обґрунтування та долучених документів убачається, що позивачі є спадкоємцями особи, яка перебувала з відповідачем в трудових правовідносинах, а предметом спору в дані справі є невиплачена спадкодавцюзаробітна плата, успадкована позивачами на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, а також втрати від інфляції та три проценти річних від успадкованих позивачами сум.

Отже на правовідносини між сторонами не розповсюджуються положення ч. 1 ст. 28 ЦПК України, а за правилами загальної підсудності, передбаченими ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позовна заява територіально не підсудна Дніпровському районному суду міста Києва.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Принцип законного судді нерозривно пов`язаний з правом особи на повноважний, компетентний суд. Відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд не тільки вправі, а й зобов`язаний ухилитися від розв`язання справ, йому не підсудних.

Вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є виконаними, коли справа заявника була розглянута національним судом, який створено на підставі закону. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошував, що поняття «суд, встановлений законом», стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування «суду», але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді (належний склад суду).

З огляду на викладене, відсутні законні підстави для прийняття Дніпровським районним судом міста Києва позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» про стягнення невиплаченої заробітної плати, оскільки прийняття Дніпровським районним судом міста Києва цього позову матиме наслідком порушення правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє "пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою" (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі "Файєд проти Сполученого Королівства" (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

За вимог п.1 ч. 3 ст. 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Аналізуючи викладені вище доводи, враховуючи місцезнаходження відповідача, а також те, що на правовідносини між сторонами не розповсюджуються положення ч. 1 ст. 28 ЦПК України, суд приходить до висновку про повернення вказаної цивільної справи за підсудністю на розгляд до Печерського районного суду міста Києва, оскільки Дніпровському районному суду міста Києва дана справа не підсудна.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 27, 31, 260, 353, 354 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» про стягнення невиплаченої заробітної плати - повернути за підсудністю на розгляд до Печерського районного суду міста Києва (01601, м.Київ, вул. Володимирська, 15).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: