Справа № 944/554/24
Провадження №2/944/777/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

10.06.2024 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Матвіїва І.М.

з участю секретаря судового засідання Мельник Є.Є.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворів, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати

в с т а н о в и в:

Адвокат Зозуля А.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» про стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати.

В обґрунтування вимог посилається на те, що наказом Державного підприємства "Санаторно-курортного лікувального центру "Шкло" ОСОБА_1 переведений в підряд охорони на роботу охоронником, про що зроблено запис в його трудовій книжці. 15 вересня 2022 року наказом Державного підприємства "Санаторно-курортного лікувального центру "Шкло" за №91 від 14 вересня 2022 року, ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпІ України, про що зроблено запис №29 у його трудовій книжці. На момент звільнення ОСОБА_1 із займаної посади у Державного підприємства "Санаторно-курортного лікувального центру "Шкло" перед ним існувала заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 54840 гривень 39 копійок.

У зв`язку із невиплатою належних сум заробітної плати в день звільнення, ОСОБА_1 був змушений звернутись до суду за видачею відповідного судового наказу. Судовим наказом Яворівського районного суду Львівської області від 02 березня 2023 року по справі №944/6504/22 вирішено стягнути з Державного підприємства "Санаторно-курортного лікувального центру "Шкло" на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати заробітної плати у розмірі 54840 гривень 39 копійки.

У зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні та не виплатою на момент звернення із даною позовною заявою заборгованості по заробітній платі, ОСОБА_1 звернувся до суду за примусовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів щодо стягнення із Державного підприємства "Санаторно-курортного лікувального центру "Шкло" середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 16 вересня 20223 року по 16 березня 2023 року в розмірі 45790 грн 80 коп.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 06.02.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача адвокат Зозуля А.В. надіслав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, за місцем реєстрації та через оголошення на офіційному веб сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило, відзив на позовну заяву не подав.

За загальним правилом частини 1статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

На підставі ст.280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу Україниу зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи.

Частинами 4, 5 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 05.06.2024, є дата складення повного судового рішення 10.06.2024.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З копії трудової книжки ОСОБА_1 встановлено, що відповіднодо наказу Державного підприємства "Санаторно-курортного лікувального центру "Шкло" №120 від 06 грудня 2021 року, ОСОБА_1 переведено в підрозділ охорони охоронником, про що в його трудовій книжці зроблено запис №28 від 08 грудня 2021 року.

15 вересня 2022 року наказом Державного підприємства "Санаторно-курортного лікувального центру "Шкло" за №91 від 14 вересня 2022 року, ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України, про що в його трудовій книжці зроблено запис №29.

Відповідно до довідки про доходи №101 від 05.12.2022 заборгованість (не виплата) заробітної плати перед ОСОБА_1 станом на 05.12.2022 складає 54840 грн 39 коп.

Судовим наказом Яворівського районного суду Львівської області від 02.03.2023 року по справі №944/6504/22 вирішено стягнути з Державного підприємства "Санаторно-курортного лікувального центру "Шкло" на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати заробітної плати у розмірі 54840 грн 39 коп.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до положень ст.13 КЗпП України, колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Згідно Довідки про доходи №101 від 05.12.2022 року, яка була видана ОСОБА_1 , заробітна плата за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю звільнення: за липень 2022 року становила 7537,12 грн, за серпень 2022 року - 7379,74 грн. Тобто, разом за 2 останні місяці роботи, що передують місяцю звільнення, розмір заробітної плати становить 14 916,86 грн.

Кількість відпрацьованих робочих днів за період з 01 липня 2022 року по 01 вересня 2022 року у відповідності до Листа Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 рік», становить 43 дні, що включає 21 день - у липні, та 22 дні - у серпні 2022р.

Із цього слідує, що середньоденна заробітна плата за цей період становить 346,90 грн. (14 916,86 грн. - розмір зарплати за останні два місяці роботи, що передують місяцю звільнення / 43 дні - відпрацьовані робочі дні за останні два місяці роботи, що передують місяцю звільнення.

Кількість робочих днів затримки розрахунку із заробітної плати за період з 16 вересня 2022 року (наступний день після звільнення) по 16 березня 2023 року включно (шість місяців після звільнення) у відповідності до Листів Мінекономіки «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 та 2023 рік» становить 132 дні.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 вересня 2022 року по 16 березня 2023 року становить - 45 790,80 грн. (346,90 грн - розмір середньоденної зарплати х на 132 дні затримки у її виплаті), без врахування податків та інших обов?язкових платежів.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1ст.117 КЗпП України визначено, що уразі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. А у разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України взаємозв`язку з положеннями ст.117, 237-1 цього Кодексу.

При цьому, визначальним для доведення позову є такі юридично значимі обставини: невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Обставини дотримання трудового законодавства при звільненні працівника в силу ст.12, 81 Цивільного процесуального кодексу України та норм КЗпП України має довести саме роботодавець.

Однак відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов, також не надав доказів того, що ним здійснено всі залежні від нього заходи, для проведення розрахунку з позивачем.

В цьому контексті також необхідно врахувати, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Враховуючи наведене, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку, оскільки не провів з працівником розрахунку в день звільнення.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, визначеними «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Згідно з нормами зазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком, згідно з яким середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 за період з 16 вересня 2022 року по 16 березня 2023 року становить - 45 790,80 грн. (346,90 грн - розмір середньоденної зарплати х на 132 дні затримки у її виплаті).

При цьому, суд зазначає, що ч.1 ст.117 КЗпП України з 19 липня 2022 року діє в новій редакції відповідно до змін, внесених Законом України № 2352-IX від 01 липня 2022 року, якими встановлено обмеження шістьома місяцями строку, за який виплачується середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи.

Таким чином, законодавець, встановивши обмеження щодо виплати роботодавцем працівнику сум середнього заробітку за час затримки терміном у шість місяців, закріпив на законодавчому рівні застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності під час вирішення вказаної категорії трудових спорів, про необхідність застосування яких зазначила Велика Палата Верховного суду в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Враховуючи наведені вище обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та висновки суду касаційної інстанції, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та з стягнути з ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» на користь ОСОБА_1 45790,80 грн середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

Згідно з ч.1 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому ст.4 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» слід стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати із сплати судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп.

Керуючись ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 264, 263-265, 273,280-281,354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства "Санаторно-курортний лікувальний центр "Шкло" про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 45790 (сорок п`ять тисяч сімсот дев`яносто) грн 80 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» на користь ОСОБА_1 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 копійок судових витрат із сплати судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 червня 2024 року.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Державне підприємство «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло», , юридична адреса: вул.Курортна,1 смт Шкло Яворівського району Львівської області.

Суддя І.М.Матвіїв