РІШЕННЯ

іменем України

02.10.2024

Справа № 331/2154/24

Провадження № 2/331/1486/2024

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі судді Фісун Н.В., за участю секретаря Коростельової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Держави України в особі Запорізької обласної прокуратури, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя з позовом до Держави України в особі Запорізької обласної прокуратури, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказав, що 24 жовтня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000433 було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення (злочину) з правовою кваліфікацією ч.2 ст.343 КК України. Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 січня 2022 р. ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діях складу зазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.343 КК України. Вирок суду набрав законної сили 27 липня 2023 року після перегляду Запорізьким апеляційним судом, ухвалою якого апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду без змін. У касаційному порядку цей вирок не оскаржувався. Таким чином, під досудовим та судовим слідством позивач перебував з 24 жовтня 2015 по 27 липня 2023 року, тобто 93 місяці і 3 дні. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу заподіяна значна моральна шкода та спричинено матеріальні збитки. Через несправедливі дії Запорізької обласної прокуратури відносно позивача він був вимушений змінити свій звичний образ життя на постійні слідчі дії, судові засідання та консультації з адвокатом, що вимагало додаткових зусиль, часу та коштів. Все це супроводжувалось постійним страхом за свою долю, за можливе притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення зі служби в поліції. Він постійно знаходився в емоційному збудженні та стресі, через що погіршились його стосунки з оточуючими, колегами, керівництвом та рідними. Для відновлення попереднього психологічного стану, здоров`я, життєвих зв`язків, ділової репутації, формування звичного укладу життя необхідно вживати значних додаткових зусиль, адже кримінальне переслідування відносно нього тривало 8 років. Враховуючи зазначене та характер незаконних дій Запорізької обласної прокуратури, тривалості душевних страждань, яких зазнав позивач, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, яка відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» становить 7100 грн., позивачу підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі: 93 місяці х 7100 грн=660300 грн. Крім того, з метою визначення наявності чи відсутності моральних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, було проведено комплексне психологічне та соціологічне дослідження, в результаті якого 20 березня 2024 р. судовим експертом-психологом було складено висновок №2024/03/20. Згідно із пунктом 3 зазначеного висновку експерта рекомендований розмір відшкодування моральних страждань, спричинених позивачу, становить 1 722 571 гривень. Отже, загальна сума моральної шкоди, спричиненої позивачу, становить 2 382 871 гривень. Крім того, з метою забезпечення належного захисту своїх прав, законних інтересів та представництва їх у суді позивач змушений був скористатись кваліфікованою правовою допомогою адвоката, та в зв`язку із цим поніс витрати на оплату його послуг в загальній сумі 8000 грн. Прохає суд стягнути з Держави Україна в особі Запорізької обласної прокуратури за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2 382 871 гривень грн 00 коп. моральної шкоди, що була завдана внаслідок незаконних дій прокуратури та витратами на професійну правничу допомогу у сумі 8 000 грн. 00 коп.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 11.04.2024 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

29.04.2024 від Державної казначейської служби України надійшли заперечення на позовну заяву, в яких зазначали, що незрозуміло з позовних вимог за рахунок яких коштів представник позивача просить відшкодувати моральну та матеріальну шкоду, за рахунок коштів Державного бюджету України чи стягнути грошові кошти з держави України в особі Запорізької обласної прокуратури. Також повідомляють , що у позивача відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди з тих підстав, що моральні страждання , які вказані у позовній заяві є лише припущенням, оскільки не надано доказів . Позивачем не надано жодного судового документу , яким визначено протиправність дій посадових осіб прокуратури. Прохали суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити/а.с.123-130/.

07.05.20204 року від Запорізької обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Запорізька обласна прокуратура заперечує щодо задоволення позову ОСОБА_1 в заявленому розмірі з огляду на наступне. Щодо фактичних обставин досудового розслідування у кримінальному провадженні. До Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24.10.2015 № 0000433 слідчим відділу прокуратури Запорізької області внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 365 КК України. Постановою слідчого СВ прокуратури Запорізької області від 16.03.2016 закрито кримінальне провадження № 0000433 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях працівників лінійного пункту в порту «Бердянськ» ГУ МВС України в Запорізькій області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Постановою заступника прокурора області від 25.04.2017 скасована вищевказана постанова та 26.04.2017 слідчим винесено постанову про зміну правової кваліфікації дій посадових осіб органів МВС України з ч. 2 ст. 365 КК України на ч. 2 ст. 343 КК України. Повідомлення про підозру ОСОБА_1 складено та вручено - 26.04.2017. У подальшому 28.04.2017 у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 прокурором затверджено обвинувальний акт та в цей же день скеровано до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області для розгляду по суті. Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11.12.2018 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 343 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади в правоохороних органах строком на 2 роки, звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності та кримінальне провадження закрито. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 08.04.2019 скасовано вищевказаний вирок, кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Постановою Верховного Суду від 05.12.2019 ухвала апеляційного суду від 08.04.2019 скасована, у справі призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 05.03.2020 скасовано вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11.12.2018 призначено новий розгляд провадження у суді першої інстанції. За результатами повторного судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_1 вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05.01.2022, який залишено без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27.07.2023, позивача визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 343 КК України. Таким чином, позивач перебував під судом та слідством 67 місяців та 5 днів.

Щодо підстав для відшкодування на користь ОСОБА_1 моральної шкоди , у відзиву зазначено, що Позивач необгрунтовано розраховує період свого кримінального переслідування з 24.10.2015 та включає до такого періоду час розгляду справи у суді касаційної інстанції. З 01.01.2024, у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», змінилося правове регулювання означення розміру мінімальної заробітної плати. Зокрема в загальному випадку такий розмір встановлений у 7100 грн (з 01.01.2024) та 8000 грн (з 1.04.2024), але окремо визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн.Враховуючи, що позивач перебував під кримінальним переслідуванням 67 місяців та 5 днів мінімальний розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 , складає 107466,67грн., що розрахований наступним чином: 67 місяців * 1600 грн + 1600 : 30 * 5 днів. Таким чином, розрахунок мінімально гарантованого розміру відшкодування моральної шкоди наведений у позовній заяві невірний не лише через неправильно розрахований період перебування позивача під кримінальним переслідуванням, а ще і внаслідок неправильного застосування Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». Окрім того, безпідставним є посилання позивача на висновок експерта від 20.03.2024 № 2024/03/20 про комплексне психологічне та соціологічне дослідження як підставу для збільшення розміру морального відшкодування на 1722571 грн. Відомості, викладені у висновку, самі по собі не можуть бути підставою для суттєвого збільшення розміру відшкодування завданої моральної шкоди. Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди у заявленому розмірі не підлягають задоволенню./а.с. 146-162/.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 06.06.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду.

У судовому засідання позивач та його представник адвокат Ганчева М.А. підтримали позовні вимоги та прохали суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник Запорізької обласної прокуратури заперечував проти задоволення позову у повному обсязі.

Представник Державної казначейської служби України заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі.

Суд, заслухавши сторони по справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані позивачем, приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Судом встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24.10.2015 № 0000433 слідчим відділу прокуратури Запорізької області внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 365 КК України щодо перевищення службових повноважень працівниками лінійного пункту в порту «Бердянськ» ГУ МВС України в Запорізької області./а.с.44,155/.

Повідомлення про підозру ОСОБА_1 складено та вручено - 26.04.2017 /а.с.163-169/.

24 жовтня 2015 року Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 січня 2022 р. ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діях складу зазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.343 КК України./а.с.36-51/.

Вирок суду набрав законної сили 27 липня 2023 року після перегляду Запорізьким апеляційним судом, ухвалою якого апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду без змін./а.с.56-64/.

У судовому засіданні представник позивача суду пояснила, що ОСОБА_1 перебував під досудовим та судовим слідством з 24 жовтня 2015( з моменту внесення заяви до ЄРДР) по 27 липня 2023 року, тобто 93 місяці і 3 дні.

Суд, заслухавши позицію сторін, щодо визначення строку перебування ОСОБА_1 під досудовим та судовим слідством зазначає наступне.

Згідно приписів п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до частин першої та другої статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

У частині першій статті 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Відтак, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили.

Початком перебігу строку перебування під слідством та судом позивача є 26.04.2017, коли йому було вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 343 КК України, а закінченням цього строку є27 липня 2023 року після набрання вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області законної сили після перегляду Запорізьким апеляційним судом, тобто 75 місяців і 1день. Законом не передбачено розмір відшкодування за кожен день перебування під слідством і судом, такий розмір визначено за кожен місяць.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Вступивши до ради Європи (1995 р.) і ратифікувавши 17.07.1997 року Конвенцію та ряд Протоколів до неї (Перший протокол і Протоколи № № 2, 4, 7 та 11), Україна визнала її чинність у національній правовій системі та обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини з усіх питань, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Застосування положень Європейської конвенції та прецедентної практики Європейського Суду з прав людини національними судами при вирішенні справ про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, є необхідним, оскільки відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства.

Відповідно до п. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування.

Європейський Суд з прав людини в рішенні по справах «Світлорусов проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Корнейкова проти України», «Мироненко і Мартенко проти України» констатував порушення п. 5 ст. 5 Конвенції з огляду на неможливість для заявників отримати відшкодування шкоди, завданої національними органами у контексті провадження в їхніх кримінальних справах.

За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно з частинами першою та другою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Період перебування позивача під слідством та судом становить з 26 квітня 2017 року по 27 липня 2023 року.

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат.

Судом встановлено, що Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 січня 2022 р. ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діях складу зазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.343 КК України. Вирок суду набрав законної сили 27 липня 2023 року після перегляду Запорізьким апеляційним судом, ухвалою якого апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду без змін.

Відтак, позивач набув право на відшкодування моральної шкоди відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 01 січня 2024 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 7100,00 грн.

Враховуючи, що позивач перебував під слідством та судом з 26.04.2017 року( з моменту пред`явлення підозри ОСОБА_1 ) по 27.07.2023 року( Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 січня 2022 р. набрав законної сили 27 липня 2023 року після перегляду Запорізьким апеляційним судом) , що становить 75 місяців 1 день гарантований законодавством України мінімальний розмір шкоди становить 532 500 грн ( з розрахунку 7100,00 грн х 75 міс.1 день): 75 місяців х 7100 грн=532 500 грн.

Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 532 500,00грн.

Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди передбачено тільки у випадках визнання особи невинуватою або якщо справу закрито з реабілітуючих підстав.

Отже, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» пов`язує виникнення у конкретного реабілітованого громадянина права на відшкодування шкоди зі складним юридичним складом, яке включає в себе підстави виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування.

Тобто, право на відшкодування виникає лише в разі повної реабілітації особи, про що зазначається в пункті 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41.

Така судова практика є незмінною, про що зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 522/2493/18 (провадження № 14-195цс21).

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Отже законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

Подібні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19), від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Конкретний розмір моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури та суду у кожному окремому випадку, встановлюється індивідуально з урахуванням обставин справи та на підставі здійсненої судами правової оцінки доказів, наданих учасниками справи на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2022 року у справі № 185/2979/20.

При цьому за наявності виправдувального вироку, який набрав законної сили, позивач не зобов`язаний доводити незаконність конкретної слідчої чи процесуальної дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Позивачем було проведено комплексне психологічне та соціологічне дослідження, в результаті якого 20 березня 2024 р. судовим експертом-психологом було складено висновок №2024/03/20. Так, згідно цього висновку експерта відкриття кримінальної справи відносно позивача, моббінг через неї на роботі, погіршення фінансового стану, сварки із дружиною на грунті невдоволення доходами, відсутність кар`єрного росту стали психотравмуючими подіями. В результаті цього відповідачем було завдано ОСОБА_1 моральної шкоди, а між протиправними діями відповідача та настанням моральної шкоди є прямий причинно-наслідковий зв`язок. Згідно із пунктом 3 зазначеного висновку експерта рекомендований розмір відшкодування моральних страждань, спричинених позивачу, становить 1 722 571 гривень./а.с.65-105/.

Висновок експерта від 20.03.2024 року про визначення розміру моральної шкоди ОСОБА_1 буде оцінюватися судом разом з іншими доказами відповідно за правилами, встановленими ст.89 ЦПК України.

З огляду на тривалість перебування позивача під слідством і судом, характер і обсяг психічних страждань позивача, яких останній зазнав внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, тяжкість кримінального правопорушення, вчинення якого безпідставно інкримінувалося йому, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, шкоду, завдану стороною обвинувачення діловій репутації позивача ,того, що для відновлення репутації та нормальних життєвих зв`язків позивачеві необхідно докласти значних зусиль, очевидним є те, що мінімальний гарантований законом розміру відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом (532 500,00 грн.) не відповідає обставинам справи та вимогам розумності і справедливості.

В той же час, суд, керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності, забезпечивши позивачеві відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі, який є співмірним з понесеними моральними стражданнями, враховуючи фактичні обставини справи, того, що висновок експерту від 20.03.2024 року про визначення розміру моральної шкоди містить лише орієнтовний розмір моральної шкоди, відсутність доказів про погіршення в цей період у позивача стану здоров`я, вважає за необхідне збільшити розмір моральної шкоди з 532 500,00грн. до 110 000,00 грн. На переконання суду, такий розмір відшкодування моральної шкоди буде достатнім для поновлення порушених прав позивача та не призведе до його безпідставного збагачення.

Щодо доводів Державної казначейської служби України суд зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року в справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21) зазначено, що: «відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16).

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд вважає, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди на підставі пункту 1 частили першої статті 2 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР), оскільки щодо позивача постановлено виправдувальний вирок.

За викладених обставин, оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню та вважає за необхідне стягнути на його користь з Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 1100000,00 гривень.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, понесених сторонами, суд виходить з наступного.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду судовий збір не справляється.

У позовній заяві позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону). Закон формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Участь адвоката Ганчевою М.А., яка представляє інтереси позивача в справі, підтверджується наданими представником договором про надання правової допомоги № б/н від 11 липня 2022, актом виконаних робіт №1 від 11.07.2022 року, прибутковим касовим ордером №1 від 11.07.2022 року, за яким від позивача прийнято адвокатом Ганчевою М.А. фіксовану суму у розмірі 8000,00 грн.

На переконання суду, понесені позивачем витрати на оплату гонорару адвокатові Ганчевою М.А., пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та розумним з урахуванням складності справи.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10-13, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст.1176,1167 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Запорізької обласної прокуратури, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) 1 100 000 гривень (один мільйон сто тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди, що була завдана внаслідок незаконних дій прокуратури.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8 000 (вісім тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 9.10.2024 року.

Суддя Н.В.Фісун