судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
25 вересня 2024 року
справа № 752/3905/22
провадження № 61-7008св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю. касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» залишив без задоволення. Додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 6 квітня 2023 року в частині вирішення питання щодо витрат на професійну правничу допомогу скасувати. Ухвалити у цій частині нове рішення: відмовити Акціонерному товариству «Державний експортно-імпортний банк України» у прийнятті додаткового рішення стосовно вирішення питання щодо витрат на професійну правничу допомогу. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 2 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 6 квітня 2023 року в інших частинах залишити без змін.
Колегія суддів зазначила:
«(2.2) Чи дотримав банк строк для застосування до позивача дисциплінарного стягнення? […]
42. Доводи позивача про порушення строку для застосування дисциплінарного стягнення є необґрунтованими. Моментом виявлення дисциплінарного проступку є його фіксація у встановленому порядку у документі про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку уповноваженими на те особами, за наявності достатніх відомостей, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку (див. близький за змістом висновок у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 359/3716/18).
43. Згідно з обставинами, які встановили суди першої й апеляційної інстанцій, під час службового розслідування, призначеного на підставі розпорядження голови правління банку № 1-р від 25 серпня 2021 року, була порушена процедура, зокрема працівники Департаменту з комплаєнс-контролю не мали можливості надати письмові пояснення щодо обставин розслідування, комісія застосувала поверхневий підхід до їх вивчення (без отримання інформації від структурних підрозділів банку, без аналізу руху коштів на рахунках клієнтів банку). Тому це розслідування у встановленому порядку не було завершеним, а відповідний акт не був затвердженим. За відсутності належної фіксації виявлення дисциплінарного проступку перебіг строку застосування дисциплінарного стягнення не розпочався.
44. Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що проступок позивача був триваючим.Згідно із затвердженим 29 грудня 2021 року актом службового розслідування, який дослідили суди, Департамент з комплаєнс-контролю встановив неприйнятно високий рівень ризику операцій щодо компаній, пов`язаних із ОСОБА_2 , внаслідок чого розрахункові рахунки 13 клієнтів були заблоковані аж 19 листопада 2021 року за результатами аналізу фінансових операцій (т. 2, а. с. 218-220). Отже, неналежне виконання позивачем покладених на нього трудових обов`язків було припинене лише блокуванням 19 листопада 2021 року рахунків групи клієнтів банку, пов`язаних із ОСОБА_2 , та зафіксоване (виявлене) 29 грудня 2021 року в акті за результатами службового розслідування.
45. З огляду на викладене для застосування 20 січня 2022 року догани не сплив місячний строк з дня виявлення (належної фіксації) проступку позивача в акті службового розслідування від 29 грудня 2021 року та не сплив шестимісячний строк з дня вчинення проступку, що почав перебіг 19 листопада 2021 року. Тлумачення позивачем у касаційній скарзі висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 359/3716/18, є помилковим».
Не можу погодитися з цим висновком колегії суддів з таких мотивів.
1. Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).
2. Постанова суду касаційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням, зокрема, мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в касаційній скарзі та відзиві на касаційну скаргу (підпункт а) пункту 3) частини першої статті 416 ЦПК України).
3. Європейський суд з прав людини вказує, що «принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником» (MALA v. UKRAINE, № 4436/07, § 48, ЄСПЛ, від 03 липня 2014 року).
5. Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
6. У справі, що переглядалася:
розглядаючи доводи позивача про порушення відповідачем строків для застосування дисциплінарного стягнення, передбачених статтею 148 КЗпП України, суд міркували так, що проступок позивача мав триваючий характер, оскільки неналежне виконання позивачем покладених на нього обов`язків тривало до моменту виявлення та було зафіксовано в акті за результатами службового розслідування, затвердженого в. о. голови правління АТ «Державний експортно-імпортний банк України» 29 грудня 2021 року;
у касаційній скарзі ОСОБА_1 акцентував увагу на тому, що суди не надали належної правової оцінки доказам, що призвело до передчасних висновків про те, що порушення мало триваючий характер і неправомірно не застосували статтю 148 КЗпП України. Позивач стверджував, що в акті службового розслідування № 216-Р мова йде про те, що саме пов`язаним компаніям з ОСОБА_2 не було встановлено неприйнятно високий ризик ділових відносин. Відповідач в акті вказав, що 19 листопада 2021 року були закриті рахунки групі компаній. Закриття рахунків компаній свідчить про те, що проступок відповідальної особи не є триваючим. Згідно з наданими відповідачем документами рахунки компаніям були закриті значно раніше (19 листопада 2021 року), ніж затверджено акт службового розслідування № 216-Р (29 грудня 2021 року) та відсторонено позивача (20 грудня 2021 року). В акті службового розслідування № 216-Р вказано, що переоцінку рівня ризику з високого на неприйнятно високий стосовно 20 клієнтів цієї ж групи не здійснено, однак позивач не міг здійснювати оцінку ризиків, оскільки це віднесено до повноважень підрозділу, який здійснює фінансовий моніторинг. Які компанії входять до цього переліку з 20 клієнтів з акту службового розслідування № 216-Р від 29 грудня 2021 року, як і з інших матеріалів справ, встановити неможливо. Неможливо встановити чи дійсно відкривались усіма вказаними компаніями рахунки у банку, доказів відкриття рахунків, карток погодження для відкриття рахунків, виписок, навіть доказів закриття рахунків клієнтами відповідачем не надано. У позивача в силу його посадових обов`язків не було доступу до відповідної інформації, що повністю залишено поза увагою судів попередніх інстанцій;
позивач зазначав, що у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують наявність триваючого правопорушення, оскільки з наявних доказів неможливо встановити факт відкриття рахунків, період користування рахунками, закриття рахунків. Викладені в акті службового розслідування № 216-Р від 29 грудня 2021 року обставини підтверджують, що позивач не міг здійснювати заходи, за які його притягнуто до відповідальності;
касаційний суд натомість погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що проступок позивача був триваючим;
закон не містить визначення поняття «триваюче правопорушення». Характер такого правопорушення має бути оцінений судом у кожному конкретному випадку індивідуально;
у дисциплінарній сфері триваюче правопорушення можливо охарактеризувати як проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час, упродовж якого винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану, за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону;
аналіз оскаржених рішень свідчить, що суди будь-яких обставин щодо триваючого характеру правопорушення не встановлювали, акт службового розслідування № 216-Р від 29 грудня 2021 року на предмет того, чи підтверджує він тривалий характер правопорушення не досліджували;
доводи касаційної скарги щодо обставин тривалого правопорушення є доречними та важливими. Ці доводи вимагають додаткової перевірки та встановлення відповідних їм фактичних обставин судами першої та апеляційної інстанції.
7. Тому касаційному суду належало касаційні скарги задовольнити частково, оскаржені рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Суддя В. І. Крат