Справа № 464/2465/24 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/811/2090/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

без участі сторін, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (Транспортного) страхового бюро України на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 03 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Моторного (Транспортного) страхового бюро України про стягнення регламентної виплати відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 та, ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Моторного (Транспортного) страхового бюро України про стягнення регламентної виплати відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог покликалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 близько 04 год.20 хв. в Донецькій області, м. Краматорську, по вул. Олекси Тихого, відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, керуючи на достатніх правових підставах технічно справним транспортним засобом "MITSUBISHI DELICHI", р.н. НОМЕР_1 , в порушення вимог законодавства України здійснив наїзд на штучну металеву перешкоду "їжак".

Внаслідок даної ДТП, пасажир автомобіля "MITSUBISHI DELICA" ОСОБА_3 отримав несумісні з життям тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події.

ОСОБА_1 є дружиною загиблого ОСОБА_3 та законним представником малолітніх дітей загиблого - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , а тому позивачу спричинена значна та непоправна моральна шкода, яка проявилася у втраті чоловіка та батька.

Станом на дату настання ДТП (ІНФОРМАЦІЯ_5), відповідальність водія "MITSUBISHI DELICA", ОСОБА_4 за спричинену шкоду майну, здоров?ю та/або життю третіх осіб, застрахована не була. Відповідно до п. 13.1. ст.13 Закону України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" - учасники бойових дій, які особисто керують належними їм транспортними засобами, звільняються від обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

За фактом настання даної ДТП було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000464 та розпочате досудове розслідування. Під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000464 було встановлено, що допущені солдатом ОСОБА_4 порушення вимог п. 2.3 д), 10.1 та п. 12.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та суспільно небезпечними наслідками у вигляді смерті старшого сержанта ОСОБА_3

23 вересня 2023 року прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Татаринцевим Я.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження N0000464 на підставі п.5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв?язку зі смертю солдата ОСОБА_4 , якому не повідомлено про підозру у зв?язку з його смертю.

Вважає наявними підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену ій та дітям моральну шкоду.

Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам не застрахована на законних підставах, 18 вересня 2023 року по 19 січня 2024 року її представником було надіслано МТСБУ заяви про долучення документів до справи, які необхідні для прийняття рішення про регламентну виплату.

05 лютого 2024 року МТСБУ було здійснено регламентну виплату пов?язану із втратою годувальника малолітніми дітьми загиблого у розмірі 160 800,00 грн., та повідомили листом №3-01/a/4139 від 05 лютого 2024 року про відсутність підстав здійснення МТСБУ виплати моральної шкоди родичам загиблого, оскільки МТСБУ не володіє документами, що підтверджують належність ОСОБА_4 автомобіля "MITSUBISHI DELICHI", p.н. НОМЕР_1 . 15 лютого 2024 року та 14 березня 2024 року представником Позивача було надано Відповідачу докази про необхідність доплати регламентної виплати, у зв?язку із втратою годувальника дітям загиблого, в тому числі 11 березня 2024 року її представником було надіслано Відповідачу докази належності ОСОБА_4 на автомобіль "MITSUBISHI DELICHI", p.н. НОМЕР_1 .

03 квітня 2024 року МТСБУ здійснило регламентну виплату, у зв?язку із втратою годувальника у розмірі 80 400 грн., та листом N3-01/10825 від 19 березня 2024 року повідомила про відсутність підстав для здійснення відшкодування заподіяної ОСОБА_1 моральної шкоди.

Просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 48 240 грн. регламентної виплати відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 03 червня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з МТСБУ в користь ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - 48240 грн. регламентної виплати відшкодування моральної шкоди .

Стягнуто з МТСБУ на користь держави 1211, 20 грн судового збору.

Рішення суду оскаржило МТСБУ. Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим.

Звертає увагу на недоведінсть з сторони позивача, що автомобіль марки "MITSUBISHI DELICHI", p.н. НОМЕР_1 . на законних підставах використовувався ОСОБА_4 .

Єдиним документом який підтверджує право власності на автомобіль є свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

На момент ДТП, право власності ОСОБА_4 на автомобіль, яким він керував не було зареєстровано. ОСОБА_4 користувався згаданим транспортним засобом за чітко визначеною в акті метою, тобто лише під час виконання службових повноважень, а також він був лише правомірним користувачем транспортного засобу, однак доказів того, що такий транспортний засіб відповідає критерію вказаному в п.13.1 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не надано.

Зазначає, що автомобіль марки "MITSUBISHI DELICHI", p.н. НОМЕР_1 на момент ДТП належав ГО ГФ ЧСО «Червоноградська самооборона», а ОСОБА_4 ним користувався на підставі договору позички, однак в особистих цілях він не міг використовуватися.

Однією з обов`язкових умов для застосування приписів п.27.3, ст.27 п.п. «Г» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не була дотримана, що і унеможливлювало застосування такої норми у даній справі.

Просили скасувати рішення Сихівського районного суду міста Львова від 03 червня 2024 року та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення 8 листопада 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Моторного (Транспортного) страхового бюро України не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 близько 04 год.20 хв. в Донецькій області, м. Краматорську, по вул. Олекси Тихого, відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, керуючи на достатніх правових підставах технічно справним транспортним засобом "MITSUBISHI DELICHI", р.н. НОМЕР_1 , в порушення вимог законодавства України здійснив наїзд на штучну металеву перешкоду "їжак". Внаслідок даної ДТП, пасажир автомобіля "MITSUBISHI DELICA" ОСОБА_3 отримав несумісні з життям тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події.

За фактом настання даної ДТП було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000464 та розпочате досудове розслідування. Під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000464 було встановлено, що допущені солдатом ОСОБА_4 порушення вимог п. 2.3 д), 10.1 та п. 12.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та суспільно небезпечними наслідками у вигляді смерті старшого сержанта ОСОБА_3

23 вересня 2023 року прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Татаринцевим Я.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження N0000464 на підставі п.5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв?язку зі смертю солдата ОСОБА_4 , якому не повідомлено про підозру у зв?язку з його смертю.

З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим Виконавчим комітетом Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області від 29 грудня 2015 року.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 02 червня 2016 року вбачається, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 27 листопада 2019 року вбачається, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 31.07.2023 року.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд виходив з тих підстав, що за наявності встановлених обставин, відповідач повинен здійснити виплату відшкодування моральної шкоди у відповідності до ч.27.3 ст.27 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачці та неповнолітнім дітям підлягає, в розмірі 48240 грн.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до частини 1 статті 1187 Цивільного кодексу України: «Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб». «Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку» (ч.2 ст.1187 ЦКУ).

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Відповідно до ч. 27.3 ст. 27 цього Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до п.п. «а» п.41.1 ст.41 вказаного Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до п. 13.1. ст. 13 зазначеного Закону - учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю і групи, які особисто керують належними транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю 1 групи, у її присутності, звільняються від обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від порожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку визначеному цим Законом.

Згідно п. 27.3. ст. 27 Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "г" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Підпункт "г" пункту 41.1. статті 41 вказаного Закону регламентує, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

Загиблий водій транспортного засобу "MITSUBISHI DELICHI", р.н. НОМЕР_1 - ОСОБА_4 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_6 , відповідно він користувався наданими йому пільгами чинним законодавством.

Відповідно до листа-відповіді Військової частини НОМЕР_7 від 27 лютого 2024 року №690/893/52 волонтерська організація ГО ГФ ЧСО "Червоноградська самооборона" надала саме військовослужбовцю військової частини НОМЕР_7 ОСОБА_4 автомобіль "MITSUBISHI DELICHI", p.н. НОМЕР_1 , такий автомобіль на баланс військової частини НОМЕР_7 не передавався.

Факт передання саме ОСОБА_4 автомобіля "MITSUBISHI DELICHI", р.н. НОМЕР_1 підтверджується актом прийому-передачі №331 від 20 лютого 2023 року.

Суд першої інстанції доречно звернув увагу, що загальновідомим є факт введення на території України воєнного стану, у зв`язку із військовою агресією російської федерації, а також участь волонтерських та благодійних організацій у забезпеченні різного роду допомогою ЗСУ для забезпечення успішного виконання бойових завдань, у т.ч. і шляхом надання транспортних засобів.

З огляду на те, що в умовах воєнного стану, автомобіль "MITSUBISHI DELICHI", р.н. НОМЕР_1 , у такому порядку був наданий саме солдату ОСОБА_4 , не перебував на балансі військової частини, а отже фактично перебував у його володінні, користуванні, розпорядженні, фактично належав йому, відтак, у даному випадку колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає наявними підстави для застосування положення п. 13.1. ст. 13 вказаного вище Закону, в зв`язку з чим відповідач повинен здійснити виплату відшкодування моральної шкоди у відповідності до ч.27.3 ст.27 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачці та неповнолітнім дітям, в розмірі 48 240 грн.

Визначення розміру регламентної виплати відшкодування моральної шкоди належної позивачам здійснено з врахуванням наявності у загиблого ОСОБА_3 ще двох батьків, які мають право претендувати на таку виплату.

Відсутність у солдата ОСОБА_4 в умовах воєнного стану свідоцтва про право власності на автомобіль марки "MITSUBISHI DELICHI", р.н. НОМЕР_1 , який йому фактично належав і використовувався ним для виконання бойових завдань, не може бути підставою для позбавлення ОСОБА_4 учасника бойових дій законних прав наданих йому державою.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Оскільки доводи апеляційної скарги Моторного (Транспортного) страхового бюро України висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду м.Львова від 03 червня 2024 року потрібно залишити без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Моторного (Транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 03 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2024 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.