справа № 631/732/17
провадження № 2-з/631/16/24
У Х В А Л А

про вжиття заходів забезпечення позову

04 листопада 2024 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі судді Трояновської Т. М., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Калмикової Людмили Костянтинівни про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1211197 від 26 вересня 2024 року діє адвокат Калмикова Людмила Костянтинівна, звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з заявою про забезпечення позову, відповідно до якої просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ 554», 1993 року випуску, шасі НОМЕР_1 , синього кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , та автомобіль марки «VOLKSWAGEN ТRANSРОRТЕR», 2007 року випуску, кузов НОМЕР_3 , білого кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , а також на грошові кошти відповідача ОСОБА_2 в межах повної суми позову.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 30 жовтня 2024 року та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, передані головуючому судді Трояновській Т. М. 04 листопада 2024 року у зв`язку із перебуванням судді у період з 21 жовтня 2024 року по 01 листопада 2024 року включно у щорічної відпустці згідно наказу № 02-06/55 від 08 жовтня 2024 року.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову представник заявника вказала що, в період зареєстрованого шлюбу позивачем,ОСОБА_1 , з відповідачем, ОСОБА_2 , були придбані у спільну сумісну власність транспортні засоби: вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ 554», 1993 року випуску, шасі НОМЕР_5 , синього кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , та автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» 2007 року випуску, кузов НОМЕР_3 , білого кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 .

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 січня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 здійснив відчуження транспортних засобів третій особі ОСОБА_3 , сину сторін по справі, без згоди позивачки ОСОБА_1 , як співвласника майна, чим порушив права позивачки, оскільки вона не надавала згоди на відчуження їх спільного майна. Таким чином, відповідач будь-яким способом уникає вирішення спірного питання, оскільки відчужив спірні транспортні засоби та привласнив собі кошти за їх реалізацію, позбавивши позивачку майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та придбавалось ними під час шлюбу за спільні кошти.

Крім того представник позивача зазначила, що предметом уточненого позову, поданого представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Ордою С. Б., є вимога стягнути на корить позивачки грошову компенсацію в розмірі половини вартості транспортних засобів, проданих відповідачем іншій особі без згоди позивачки. Грошові кошти в розмірі половини вартості транспортних засобів, проданих відповідачем іншим особам без згоди позивачки, є предметом спору. З огляду на викладене, представник позивача вважає, що в даному випадку необхідно вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби, а саме вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ 554», 1993 року випуску та автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» 2007 року випуску, а також на грошові кошти відповідача ОСОБА_2 в межах повної суми позову.

Всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та всі фактичні данні, які мають значення для вирішення питання про забезпечення позову, перевіривши матеріали цивільної справи, проаналізувавши зміст норм процесуального права, які врегульовують правовідносини, що виникли, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заява про забезпечення позову подається, зокрема, після відкриття провадження у справі до суду, у провадженні якого перебуває справа (частина 1 статті 152 Цивільного процесуального кодексу України).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника у сукупності щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігати ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Слід відмітити, що у цивільному судочинстві відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в цивільному процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати за нею право власності в порядку поділу майна подружжя на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та на 1/2 частину транспортних засобів, право власності на які зареєстроване за ОСОБА_2 .

Під час розгляду справи в суді позивачу стало відомо, що відповідач після розірвання шлюбу за рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 січня 2017 року, без згоди позивача, здійснив відчуження транспортних засобів на користь їх спільного сина ОСОБА_3 .

Крім того, з відповіді Регіонального сервісного центру в Харківській області Міністерства внутрішніх справ України від 01 березня 2019 року за № 31/20-790 встановлено, що згідно бази даних НАІС ГСЦ МВС України на ім`я громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано наступні транспортні засоби: 24 травня 2005 року вантажний автомобіль «ЗИЛ-ММЗ 554» 1993 року випуску, шасі НОМЕР_1 , синього кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який 11 січня 2018 року перереєстровано на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; та 19 червня 2013 року автомобіль марки «VOLKSWAGEN ТRANSРОRТЕR» 2007 року випуску, кузов НОМЕР_6 НОМЕР_7 , білого кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , який 01 березня 2017 року перереєстровано на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Нововодалазького районного суду Харківської області від 29 січня 2021 року за клопотанням сторони позивача залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 .

Представник позивача, ОСОБА_1 , адвокат Калмикова Людмила Костянтинівна звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, однією із вимог якої є накладення арешту на вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ 554», 1993 року випуску та автомобіль марки «VOLKSWAGEN ТRANSРОRТЕR», 2007 року випуску, оскільки вважає, що на даний час існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову до вирішення спору по суті може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких вона звернувся до суду.

У заяві про забезпечення позову вказано причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано необхідність їх вжиття, як це передбачено приписами статті 151 Цивільного процесуального кодексу України.

Тому в даному випадку застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби, які є предметом даного спору, є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

Суд зазначає, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі з єдиним унікальним № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначила про те, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі з єдиним унікальним № 914/1570/20 звернула увагу, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Згідно висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 02 липня 2020 року у справі з єдиним унікальним № 657/1211/19 (провадження № 61-3353св20) умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову в частині накладення арешту на вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ 554», 1993 року випуску, шасі НОМЕР_5 , синього кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , та автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» 2007 року випуску, кузов НОМЕР_3 , білого кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , підлягає задоволенню, оскільки сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача, з огляду на те, що до завершення судового розгляду справи вказані транспорті засоби можуть бути відчужені на користь інших осіб.

Відтак, проаналізувавши матеріали справи та доводи заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на транспортні засоби, враховуючи те, що між сторонами виник спір щодо права володіння, користування та розпорядження транспортними засобами автомобілем марки «ЗИЛ-ММЗ 554», 1993 року випуску, шасі НОМЕР_5 , синього кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , та автомобілем марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» 2007 року випуску, кузов НОМЕР_3 , білого кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , які в силу положень статті 60 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя, суд дійшов до висновку про наявність підстав для накладення арешту на вказані автомобілі шлях заборони їх відчуження до вирішення спору по суті, оскільки невжиття саме такого заходу забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась з позовом до суду.

Щодо заявленої представником позивача адвокатом Калмиковою Л. К. у заяві про забезпечення позову вимоги про накладення арешту на грошові кошти відповідача, ОСОБА_2 , в межах повної суми позову суд вважає за необхідне зазначити таке.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Як вже зазначалось вище, метою забезпечення позову є насамперед запобігання унеможливлення чи утруднення виконання рішення суду. Системний аналіз застосування заходів забезпечення позову свідчить про те, що основним критерієм його застосування є можливість реалізації прав за рішення суду. Проте, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Калмикова Л. К. не навела переконливих доводів щодо того, яким чином невжиття заходів забезпечення, а саме не накладення арешту на грошові кошти відповідача, ОСОБА_2 , утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, поновить чи порушить права або інтереси особи, за захистом яких вона звернулася до суду.

Слід також зазначити, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Також слід відмітити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Як зазначила представник позивача в обґрунтування заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти відповідача, що предметом уточненого позову, поданого представником позивача адвокатом Ордою С. Б., є вимога про стягнення з відповідача, ОСОБА_2 на корить позивача, ОСОБА_1 , грошової компенсацію в розмірі половини вартості транспортних засобів, проданих відповідачем іншій особі без згоди позивачки.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, вищевказана уточнена позовна заява ОСОБА_1 не була прийнята судом до розгляду, тому дана вимога не є предметом позову.

Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 своєї Постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як вже вказувалась вище, предметом спору у даній справі є визнання за ОСОБА_1 право власності в порядку поділу майна подружжя на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частину транспортних засобів, право власності на які зареєстроване за ОСОБА_2 .

Тобто, забезпечення позову у визначений представником позивача спосіб, а саме накладення арешту на грошові кошти відповідача, не направлене на реальне забезпечення виконання можливого рішення та не забезпечить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі задоволення позову .

Слід відмітити, що у цивільному судочинстві відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Однак, об`єктивних обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, заявником не наведено, самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Виходячи з того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, судом на даний час не вбачається.

При цьому суд зазначає, що при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову; не досліджується обґрунтованість позову, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

З урахуванням наведеного суд не вбачає підстав для застосування запропонованого заявником заходу забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти відповідача, ОСОБА_2 , тому в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Калмикової Людмили Костянтинівни в цій частині слід відмовити.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог, суд вважає за можливе заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Калмикової Людмили Костянтинівни про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя, задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149, 151, 153, 260, 261, 352 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Калмикової Людмили Костянтинівни про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Накласти арешт на вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ 554», 1993 року випуску, шасі НОМЕР_1 , синього кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 та автомобіль марки «VOLKSWAGEN ТRANSРОRТЕR», 2007 року випуску, кузов НОМЕР_3 , білого кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , шляхом заборони їх відчуження.

В іншій частині заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Калмикової Людмили Костянтинівни про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Згідно зі статтею 158 Цивільного процесуального кодексу України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Копію ухвали направити до НОВОВОДОЛАЗЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У ХАРКІВСЬКОМУ РАЙОНІ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІ (адреса місцезнаходження: Харківська область, Харківський район, селище Нова Водолага, вулиця Донця Григорія, будинок № 6)для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження такої ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду та з інших поважних причин.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Дані про стягувача: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_8 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Дані про боржника: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_9 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: Т. М. Трояновська