Справа № 171/1817/24
Номер провадження 2-о/184/137/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаша В.І.,

за участю секретаря судового засідання Попівніч Н.І.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Оранської Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Головне Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Апостолове Дніпропетровської області. З вересня 1978 року по червень 1986 року, заявниця навчалась у середній школі №1 міста Апостолове Дніпропетровської області, де закінчила 8 класів. З вересня 1986 року по 19 грудня 1987 року, заявниця навчалася у Зеленодольському середньому професійно-технічному училищі № 16 Дніпропетровської області за професією «Кухар». Вищезазначений заклад освіти заявниця не закінчила та була відрахована за рівнем досягнутих знань. 04.12.1987 року, Апостолівським РВВС в Дніпропетровській області заявниця була документована паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , який на разі втрачений. З 11.12.1987 року та по теперішній час, заявниця зареєстрована та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 . 25.06.2024 року, заявниця звернулася до відділу №1 у місті Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області з письмовою заявою про встановлення особи, належності до громадянства України та отриманням паспорта громадянина України вперше. 06.07.2024 року, відділ №1 у місті Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області, листом №1210-1509/1210- 24, розглянувши заяву заявниці від 25.06.2024 року повідомив, що особу заявниці встановлено, однак не встановлено належності до громадянства України, у зв`язку з чим, для отримання довідки про реєстрацію громадянином України, та в подальшому паспорта громадянина України заявниці рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року. З моменту народження та по теперішній час заявниця територію України не покидала, громадянства (підданства) іншої країни не має. Таким чином, заявниця змушена звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року, для подальшого звернення до ДМС України щодо оформлення довідки про реєстрацію особи громадянином України, яка слугуватиме підставою для оформлення паспорта громадянина України.

Заявник в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Представник заявника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог ОСОБА_2 заперечувала, згідно наданих до суду письмових пояснень. Так, згідно поданої заяви до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 «Про встановлення факту, що має юридичне значення» та додатків до неї встановлено, що підтверджує факт проживання останньої на території України довідка, видана виконавчим комітетом Апостолівської міської ради Дніпропетровської області., про те, що вона значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 з 11.12.1987р. по теперішній час. Але дана довідка не може слугувати як доказ в суді, адже це є вторинний документ. Вказана інформація повинна співпадати з записами в трудовій книжці чи іншому документі.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку.

У відповідності до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Апостолове Дніпропетровської області.

З вересня 1978 року по червень 1986 року, ОСОБА_2 навчалась у середній школі №1 міста Апостолове Дніпропетровської області, де закінчила 8 класів.

З вересня 1986 року по 19 грудня 1987 року, ОСОБА_2 навчалася у Зеленодольському середньому професійно-технічному училищі № 16 Дніпропетровської області за професією «Кухар». Вищезазначений заклад освіти заявниця не закінчила та була відрахована за рівнем досягнутих знань.

04.12.1987 року, Апостолівським РВВС в Дніпропетровській області ОСОБА_2 була документована паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , який на разі втрачений.

З 11.12.1987 року та по теперішній час, ОСОБА_2 зареєстрована та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 .

З лютого 1991 року по червень 1991 року, а також з листопада 1993 року по лютий 1994 року, ОСОБА_2 була офіційно працевлаштованою у Апостолівському районному комбінаті побутового обслуговування населення Апостолівського районну Дніпропетровської області.

18.05.1991 року, у ОСОБА_2 народжується син - ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ОСОБА_2 народжується син - ОСОБА_4 .

23.06.2016 року, ОСОБА_2 відділенням №8 (м. Апостолове) Криворізького району управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП, винесено адміністративну постанову серії АА № 110330, яку направлено до адміністративної комісії.

04.07.2017 року, ОСОБА_2 відділенням №8 (м. Апостолове) Криворізького району управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 178 КУпАП, винесено адміністративну постанову серії АА №176943 та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 гривні.

26.02.2021 року, ОСОБА_2 відділенням №8 (м. Апостолове) Криворізького району управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. З ст. 156 КУпАП, винесено адміністративну постанову серії ВАБ №543487 та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень.

З 19.01.2023 року по 15.03.2023 року, ОСОБА_2 утримувалася в ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№3)» на підставі ухвали Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19.01.2023 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 15.03.2023 року.

04.07.2023 року, ОСОБА_2 Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, заявницю звільнено від відбуття покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік. Вищезазначений вирок суду набрав законної сили 04.08.2023 року.

Як вказує заявниця, з моменту свого народження та по теперішній час, вона територію України не покидала, громадянства (підданства) іншої країни не має.

25.06.2024 року, ОСОБА_2 звернулася до відділу №1 у місті Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області з письмовою заявою про встановлення особи, належності до громадянства України та отриманням паспорта громадянина України вперше.

06.07.2024 року, відділ №1 у місті Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області, листом №1210-1509/1210- 24, розглянувши заяву ОСОБА_2 від 25.06.2024 року повідомив, що особу заявниці встановлено, однак не встановлено належності до громадянства України, у зв`язку з чим, для отримання довідки про реєстрацію громадянином України, та в подальшому паспорта громадянина України заявниці рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року.

Положеннями ст.ст. 293-294, 315-319 Цивільного процесуального кодексу України передбачена можливість встановлення факту, що має юридичне значення, в судовому порядку.

Згідно з частинами першою та другою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження в тому числі справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають значення, які розглядаються судом закріплений в частині першій статті 315 ЦПК України, даний перелік не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Із роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

-згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

-чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

-заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

-встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України «Про громадянство України», Указом Президента України від 27.03.2001 № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі-Порядок).

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадянство України» громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.

Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. Реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України, спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи. Виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства Указом Президента України покладено на Державну міграційну службу України та її територіальні органи.

Статтею 3 зазначеного вище Закону встановлено, що громадянами України є особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. З Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. З Закону України «Про громадянство України» особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав, також є громадянами України.

Згідно пункту 9 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, який затверджений Указом Президента України від 27.03.2001 № 215/2001, передбачено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 13 листопада 1991 року проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання на території України на зазначену дату, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Отже, виходячи з норм чинного законодавства, юридичне значення має саме факт постійного проживання на території України для громадян колишнього СРСР на момент проголошення незалежності України - 24.08.1991 року (ч. 1 ст. З Закону України «Про громадянство України») або для осіб, які проживали на території України та не були громадянином іншої держави на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України», тобто станом на 13.11.1991 року (ч. 2 ст. З Закону України «Про громадянство України»).

Відповідно до п. 19 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта подаються до центрів надання адміністративних послуг, державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, і його відокремлених підрозділів (далі - уповноважені суб`єкти), територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС.

Подання документів для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта здійснюється лише до територіального органу/територіального підрозділу ДМС у разі:

-набуття особою громадянства України (за винятком випадків набуття особою громадянства України відповідно до статті 7 Закону України Про громадянство України);

-оформлення особі паспорта вперше після досягнення 18-річного віку без подання документів з фотозображенням особи, виданих уповноваженими органами, установами, організаціями;

оформлення паспорта вперше після досягнення 18-річного віку особі, яка надала рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи);

повернення на проживання в Україну особи, яка постійно проживала за кордоном;

-оформлення паспорта особі, яка не може пересуватися самостійно у зв`язку з тривалим розладом здоров`я, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку, якщо така особа не отримувала паспорта, оформленого із застосуванням засобів Реєстру;

-відбування особою покарання в установах виконання покарань або обрання стосовно особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, або перебування на тривалому стаціонарному лікуванні в закладах МОЗ закритого типу.

Як вказує заявниця, встановлення факту проживання на території України станом на 24.08.1991 року, необхідно для наступного звернення до органу ДМС України задля вирішення питання щодо оформлення довідки про реєстрацію громадянином України та в подальшому оформлення паспорта громадянина України вперше.

Як зазначено в п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

В силу положень Закону України «Про громадянство України», Указу Президента України №215 від 27 березня 2001 року «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», рішенням суду може підтверджуватись факт проживання особи на території України станом на певну календарну дату.

Щодо твердження представника заінтересованої особи про те, що довідка, видана виконавчим комітетом Апостолівської міської ради Дніпропетровської області, про те, що ОСОБА_2 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 з 11.12.1987р. по теперішній час є вторинним документом, а тому у задоволенні заявлених вимог заявниці слід відмовити, суд відноситься критично, оскільки факт проживання заявниці на території України станом на 24.08.1991р. підтверджується матеріалами справи.

На підставі викладеного, у суду не виникає сумніву щодо того, що ОСОБА_2 проживала на території України станом на 24.08.1991 року, а отже заява останньої підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 260, 263-265, 279, 317 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: Головне Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки міста Апостолове Дніпропетровської області на території Україна за станом на 24.08.1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текс рішення складено 06.11.2024 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш