ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року

м. Київ

справа 751/2263/23

провадження № 61-3027св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Чернігівська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника Чернігівської міської ради - Приходько Вероніки Олександрівни на постанову Чернігівського апеляційного суду від 06 лютого 2024 рокуу складі колегії суддів: Шитченко Н. В., Висоцької Н. В., Онищенко О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

1. У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просив зобов`язати відповідача у місячний термін здійснити державну реєстрацію права власності на житловий будинок, який передано до комунальної власності територіальної громади міста Чернігова, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з чинним законодавством.

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач, його дружина та син, звернувшись до Центру надання адміністративних послуг Чернігівської міської ради із заявою про передачу у приватну власність по 1/3 частині квартири

АДРЕСА_1 , отримали рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 09 грудня 2022 року про відмову у наданні дозволу на приватизацію житла через те, що будинок не перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Чернігова.

3. Посилаючись на те, що відповідач безпідставно не здійснив державну реєстрацію права власності на багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який з 2006 року передано до комунальної власності територіальної громади, позивач вважав, що така бездіяльність Чернігівської міської ради позбавляє його та членів його родини конституційного права на житло (реалізацію права на участь у приватизації державного житлового фонду).

4. 17 квітня та 15 червня 2023 року ОСОБА_1 подано заяву про зміну предмету позову (з додатками), в яких позивач просив зобов`язати Чернігівську міську раду у місячний термін здійснити заходи з упорядкування нумерації об`єктів нерухомого майна і здійснити державну реєстрацію права власності на житловий будинок (багатоквартирний), який передано до комунальної власності територіальної громади міста Чернігова, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з чинним законодавством.

5. Ці вимоги вмотивовано тим, що у квітні 2023 року ОСОБА_1 стало відомо, що на земельній ділянці площею 0,0627 га з кадастровим номером :01:012:5142 розташовано об`єкт нерухомості - житловий будинок з присадибною ділянкою, якому присвоєно адресу: АДРЕСА_1 . Власником цієї нерухомості є фізична особа. Позивач зазначав, що разом з родиною проживає і зареєстрований у багатоквартирному будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , який з 2006 року передано до комунальної власності територіальної громади та до цього часу Чернігівською міською радою не здійснено державну реєстрацію права власності. Зазначені обставини призвели до того, що окремо одна від одної існують дві різні земельні ділянки, які відрізняються площею, місцем розташування, цільовим призначенням з розташованими на них різними об`єктами нерухомості, проте за однією і тією ж адресою. Недотримання Чернігівською міською радою обліку об`єктів нерухомого майна позбавляє позивача права на реалізацію участі у приватизації державного житлового фонду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

6. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 серпня

2023 року у складі судді Деркача О. Г. відмовлено у задоволенні позовних вимог. Заяви від 14 квітня 2023 року та від 15 червня 2023 року про зміну предмету позову з додатками повернуто ОСОБА_1 .

7. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судовий розгляд питання реєстрації спірного майна є передчасним до вирішення в установленому законодавством порядку питання передачі спірного об`єкту у власність територіальної громади м. Чернігова, а також адміністративного упорядкування нумерації відповідних об`єктів нерухомого майна, в тому числі спірного будинку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

8. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 04 березня 2024 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2023 року скасовано, позов задоволено частково.

Зобов`язано Чернігівську міську раду у місячний термін здійснити державну реєстрацію права власності багатоквартирного житлового будинку за адресою:

АДРЕСА_1 , який передано до комунальної власності на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради «Про передачу до комунальної власності територіальної громади

м. Чернігова житлових будинків» від 21 серпня 2006 року № 213, розташованого на земельній ділянці, площею 0,3 га, кадастровий номер :01:012:0424 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

Здійснено розподіл судових витрат.

9. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що установивши, що з моменту затвердження рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21 серпня 2006 року № 213 акту приймання - передачі будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , цей об`єкт нерухомості належить до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова, проте Чернігівська міська рада не завершила процедуру його передачі у власність територіальної громади, не здійснивши державну реєстрацію будинку у встановленому законом порядку, колегія суддів погоджується з тим, що зазначене позбавляє

ОСОБА_1 можливості реалізувати право на участь у приватизації державного житлового фонду.

10. Також, установивши, що Чернігівська міська рада не завершила процедуру передачі об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 у власність територіальної громади; двом різним об`єктам нерухомості, розташованим на різних земельних ділянкам, присвоєно одну адресу; адміністративним судом відмовлено ОСОБА_1 у зобов`язанні Чернігівської міської ради здійснити заходи з узгодження нумерації (адміністративного впорядкування нумерації) об`єкта нерухомого майна через відсутність доказів передачі об`єкта нерухомості (багатоквартирного будинку) за адресою: АДРЕСА_1 у власність громади м. Чернігова; у відповідному державному реєстрі відсутня інформація про власника багатоквартирного будинку, в якому мешкає позивач з родиною,апеляційний суд дійшов висновку, що право позивача на участь у приватизації державного житлового фонду має бути відновлено у цьому провадженні.

11. Суд виходив з того, що орган місцевого самоврядування має можливість, здійснюючи реєстрацію права власності, одночасно здійснити впорядкування нумерації багатоквартирного будинку, в якому мешкає позивач.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

12. У березні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника Чернігівської міської ради -

Приходько В. О. на постанову Чернігівського апеляційного суду від 06 лютого

2024 року.

13. Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2024 рокувідкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

14. Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційні скарги

15. У касаційній скарзі Чернігівська міська рада, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

16. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05 червня 2018 рок у справі № 338/180/17, від 04 червня 2019 року у справі

№ 916/3156/17, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 11 травня

2021 року у справі № 680/195/19, від 03 серпня 2022 року у справі

№ 520/15132/19, від 13 березня 2023 року у справі № 398/1796/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

17. Також, як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

18. Касаційна скарга мотивована тим, що Чернігівська міська рада не завершила процедуру передачі об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 у власність територіальної громади, а отже до вирішення в установленому законодавством порядку питання передачі спірного об`єкту у власність територіальної громади міста Чернігова, реєстрація права власності за законом неможлива.

19. Апеляційний суд дійшов хибних висновків, встановивши, що спірний об`єкт нерухомості уже належить до комунальної власності територіальної громади

м. Чернігова з моменту затвердження рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21 серпня 2006 року №213 акту прийому-передачі будинку.

20. Зазначає, що передача оформлюється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії. Форма акта приймання-передачі затверджується Кабінетом Міністрів України. Право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі, а у випадках, передбачених законом, - з дня державної реєстрації такого права.

21. Отже обов`язковою є реєстрація права власності на нерухоме майно і тільки з моменту державної реєстрації майно може вважатися таким, що знаходиться у власності територіальної громади м. Чернігова.

22. Оскільки Чернігівська міська рада не завершила процедуру передачі об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 у власність територіальної громади, тому не має можливості розпоряджатися даним об`єктом.

23. Крім того, чинним законодавством не передбачено можливості реєстрації права власності на весь багатоквартирний будинок як окремий об`єкт права власності, тому виконання оскаржуваної постанови є неможливим. Зокрема, положення статті 31-6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виключають можливості реєстрації права власності на багатоквартирний будинок.

24. Також вказує, що зміст позовних вимог не відповідає змісту порушених прав, оскільки звернення до суду позивача та необхідність захисту своїх прав обґрунтовано прийняттям рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради про відмову у приватизації житла, однак дане рішення позивачем не оскаржується, а тому у цій справі обрано неналежний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

25. Окремо звертає увагу, що задоволення позовних вимог може порушувати права інших власників та мешканців спірного будинку, оскільки такі містять прохання здійснити державну реєстрацію на весь багатоквартирний будинок.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

26. У березні 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін, посилаючись на те, що судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

27. Зазначав, що він звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Чернігівської міської ради, в якому просив зобов`язати виконавчий комітет Чернігівської міської ради оформити передачу 1/3 частини квартири (надати дозвіл на приватизацію) за адресою:

АДРЕСА_1 у приватну спільну часткову власність. З аналогічними позовами звернулись також члени його сім`ї.

28. Ці позови було об`єднано в одне провадження, присвоєно справі номер

№ 751/5920/22 і ухвалою суду від 11 квітня 2023 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі

№ 751/2263/23.

29. Також зазначає, що відповідно до частини шостої статті 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» в редакції

2006 року було передбачено, що право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі. Також статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції за 2006 рік закріплено, що право власності підлягає обов`язковій державній реєстрації, що узгоджується з діючою на той час частиною шостої статті 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності».

Фактичні обставини справи, встановлені судами

30. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24 квітня 1998 року ОСОБА_1 на сім`ю з чотирьох осіб видано ордер на житлове приміщення

№ НОМЕР_1 , серія Д, за адресою: АДРЕСА_1 .

31. З 28 травня 1998 року ОСОБА_1 разом із сім`єю зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

32. Рішенням 13 сесії 4 скликання Чернігівської міської ради «Про передачу у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова житлового фонду» від 28 вересня 2004 року надано згоду на безоплатну передачу у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова державного житлового фонду, який не увійшов до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, який повернутий до державної власності за рішенням суду, але перебуває на балансі господарських товариств, житлового фонду підприємств - банкрутів та житлового фонду спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області разом із вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями, зовнішніми мережами електро-, тепло-, газо-, водопостачання та водовідведення, а також будівлями, призначеними для обслуговування цього фонду згідно з додатком, в якому значиться і будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

33. Передачу вирішено здійснити відповідно до Положення про порядок передачі в комунальну власність територіальної громади м. Чернігова об`єктів соціальної інфраструктури, затвердженого рішенням міської ради від 16 травня 2002 року зі змінами та доповненнями, внесеними рішенням міської ради

від 30 березня 2004 року «Про внесення змін і доповнень до Положення про порядок передачі в комунальну власність територіальної громади м. Чернігова об`єктів соціальної інфраструктури, затвердженого рішенням міської ради

від 16 травня 2002 року (2 сесія 4 (24) скликання)» (11 сесія 4 (24) скликання).

34. Відповідно до Положення про порядок передачі у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова об`єктів соціальної інфраструктури, що є додатком до рішення міської ради від 30 березня 2004 року, акт приймання-передачі житлового фонду у комунальну власність складається у чотирьох примірниках, підписується членами комісії з питань приймання житлового фонду в комунальну власність та затверджується рішенням виконавчого комітету міської ради (пункт 23). Право власності на житловий фонд виникає з дати підписання акта приймання-передачі (пункт 24).

35. Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21 серпня 2006 року № 213 «Про передачу до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова житлових будинків», за результатами розгляду матеріалів постійної комісії Новозаводської районної ради у місті Чернігові з питань приймання житлового фонду Новозаводського району щодо безоплатної передачі у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова житлових будинків, затверджено акти приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова житлових будинків із зовнішніми мережами електро-, тепло-, газо-, водопостачання і водовідведення, розташованих, зокрема по АДРЕСА_1 , які перебували на балансі корпорації «Чернігівоблагропромбуд».

36. Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради «Про перейменування вулиць міста» від 20 липня 2015 року № 185

АДРЕСА_1 перейменовано на

АДРЕСА_4 . Рішенням комісії з питань приватизації житла виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 09 грудня 2022 року відмовлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у приватизації житла за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що дане житло не перебуває у комунальній власності територіальної громади.

38. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 Об`єкт розташовано на земельній ділянці з кадастровим номером :01:012:5142 площею 0,0672 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

39. Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку за адресою:

АДРЕСА_1 , сформовано дві земельні ділянки:

- з кадастровим номером :01:012:0424 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку площею

0,3 га, форма власності - державна, категорія земель - землі житлової та громадської забудови;

- з кадастровим номером :01:012:5142 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0627 га, форма власності - приватна, категорія земель - землі житлової та громадської забудови.

40. 11 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Чернігівської міської ради, виконавчого комітету Чернігівської міської ради, у якому просив визнати бездіяльність відповідачів протиправною і зобов`язати їх у місячний термін здійснити заходи з узгодження чинному законодавству нумерації (адміністративного впорядкування нумерації) об`єкта нерухомого майна, багатоквартирного будинку, який розташований за адресою:

АДРЕСА_1 .

41. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду

від 17 листопада 2023 року у справі № 620/13675/23, яке набрало законної сили

19 грудня 2023 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову

ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради, виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії. З мотивів судового рішення вбачається, що упорядкування відповідачем нумерації спірного об`єкту нерухомості має здійснюватися відповідно до Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2021 року № 690, відповідно до якого вирішенню вказаного питання передує передача в установленому законодавством порядку вказаного об`єкту у власність територіальної громади м. Чернігова. Доказів передачі об`єкта нерухомості (багатоквартирного будинку) за адресою: АДРЕСА_1 у власність громади м. Чернігова надано не було.

42. У 2023 році ОСОБА_1 звернувся з аналогічним позовом до Чернігівського окружного адміністративного суду.

43. Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року у справі № 620/2889/23 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про зобов`язання у місячний термін здійснити державну реєстрацію права власності на житловий будинок, який передано до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова, і який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з чинним законодавством. Адміністративний суд, відмовляючи у відкритті провадження, виходив з того, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Роз`яснено ОСОБА_1 , що він має право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

44. 23 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся із цим позовом в порядку цивільного судочинства до Новозаводського районного суду м. Чернігова.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

45. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

46. Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

47. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

48. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

49. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

50. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

51. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

52. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

53. Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій в повній мірі не відповідають.

54. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

55. Відповідно до частини дев`ятої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (тут і далі в редакції, чинній на момент надання відповідачем згоди на прийняття у комунальну власність спірного об`єкта житлового фонду) державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону.

В разі банкрутства підприємств, зміни форми власності або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (крім гуртожитків) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

Нежилі приміщення житлового фонду, які використовуються підприємствами торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального та побутового обслуговування населення на умовах оренди, передаються у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

Порядок передачі житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні підприємств, установ чи організацій, у комунальну власність визначається Кабінетом Міністрів України.

56. Основні засади передачі об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, врегульовано Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» від 03 березня 1998 року № 147/98-ВР (далі - Закон № 147/98-ВР).

57. Отже, Закон № 147/98-ВР є спеціальним законом, який регулює відносини, пов`язані з передачею об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст.

58. Відповідно до абзацу 6 частини першої статті 2 Закону № 147/98-ВР (тут і далі в редакції, чинній на момент надання відповідачем згоди на прийняття у комунальну власність спірного об`єкта житлового фонду) об`єктами передачі згідно з цим Законом є, зокрема, житловий фонд та інші об`єкти соціальної інфраструктури (далі - об`єкти соціальної інфраструктури), які перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій (далі - підприємств) або не увійшли до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі не завершені будівництвом.

59. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що ініціатива щодо передачі об`єктів права державної та комунальної власності може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, Національної академії наук, інших аналогічних самоврядних організацій, яким передано в користування державне майно (далі - самоврядні організації), місцевих органів виконавчої влади, відповідних органів місцевого самоврядування.

60. Згідно з частиною першою статті 4 вказаного Закону передача об`єктів з державної у комунальну власність здійснюється за рішенням: органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядних організацій - щодо об`єктів, визначених у абзацах четвертому та шостому частини першої статті 2 цього Закону.

61. Особливості передачі об`єктів соціальної інфраструктури визначені в статті 4-1 даного Закону, згідно з положеннями якої передача об`єктів соціальної інфраструктури здійснюється у порядку, встановленому цим Законом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Ініціатива щодо передачі об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність може виходити відповідно від органів, визначених статтею 3 цього Закону, підприємств, а також господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

Рішення щодо передачі об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність приймаються органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними організаціями за згодою відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за згодою районних або обласних рад.

62. Положеннями статті 6 Закону № 147/98-ВР визначено, що передача об`єктів здійснюється комісією з питань передачі об`єктів, до складу якої входять представники виконавчих органів відповідних рад, місцевих органів виконавчої влади, органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядних організацій, фінансових органів, підприємств, трудових колективів підприємств, майно яких підлягає передачі. Утворює комісію з питань передачі об`єктів та призначає її голову виконавчий орган відповідної сільської, селищної, міської, районної у місті ради, якщо інше не передбачено законом, - у разі передачі об`єктів у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

63. Передача житлового фонду оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії. Форма акта приймання-передачі затверджується Кабінетом Міністрів України. Право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі (частини п`ята та шоста статті 7 Закону № 147/98-ВР).

64. У постанові від 27 липня 2022 рокуу справі № 925/816/21Верховний Суд зауважував, що системний аналіз правових норм Закону № 147/98-ВР дає підстави для висновку, що приймання-передача об`єктів житлового фонду здійснюється безоплатно та безумовно на підставі рішення органу, уповноваженого управляти державним майном, та згоди відповідного органу місцевого самоврядування.

65. Відповідно до пункту 51 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання надання згоди на передачу об`єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об`єктів з комунальної у державну власність, а також щодо придбання об`єктів державної власності.

66. За змістом частини другої статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

67. Частиною 4 статті 334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Аналогічну вимогу зазначено у статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

68. Апеляційним судом установлено, що рішенням 13 сесії 4 скликання Чернігівської міської ради «Про передачу у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова житлового фонду» від 28 вересня 2004 року надано згоду на безоплатну передачу у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова державного житлового фонду, який не увійшов до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, який повернутий до державної власності за рішенням суду, але перебуває на балансі господарських товариств, житлового фонду підприємств - банкрутів та житлового фонду спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області разом із вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями, зовнішніми мережами електро-, тепло-, газо-, водопостачання та водовідведення, а також будівлями, призначеними для обслуговування цього фонду згідно з додатком, в якому значиться і будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

69. Передачу вирішено здійснити відповідно до Положення про порядок передачі в комунальну власність територіальної громади м. Чернігова об`єктів соціальної інфраструктури, затвердженого рішенням міської ради від 16 травня 2002 року зі змінами та доповненнями, внесеними рішенням міської ради від 30 березня 2004 року «Про внесення змін і доповнень до Положення про порядок передачі в комунальну власність територіальної громади м. Чернігова об`єктів соціальної інфраструктури, затвердженого рішенням міської ради від 16 травня 2002 року (2 сесія 4 (24) скликання)» (11 сесія 4 (24) скликання).

70. Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21 серпня 2006 року № 213 «Про передачу до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова житлових будинків», за результатами розгляду матеріалів постійної комісії Новозаводської районної ради у місті Чернігові з питань приймання житлового фонду Новозаводського району щодо безоплатної передачі у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова житлових будинків, затверджено акти приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова житлових будинків із зовнішніми мережами електро-, тепло-, газо-, водопостачання і водовідведення, розташованих, зокрема по АДРЕСА_1 , які перебували на балансі корпорації «Чернігівоблагропромбуд».

Передано у господарське відання комунальному підприємству «Ремонтно-будівельна дільниця» Чернігівської міської ради, зокрема й житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

71. Отже, апеляційним судом правильно установлено, що з моменту затвердження рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради

від 21 серпня 2006 року № 213 акту приймання-передачі спірного будинку, цей об`єкт нерухомості належить до комунальної власності територіальної громади

м. Чернігова.

72. Водночас відповідач, посилаючись на незавершення процедури передачі об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 у власність територіальної громади, не заперечував приймання спірного будинку за актом приймання-передачі у 2006 році, проте не зазначав, які саме дії ним не вчинено з урахуванням вимог чинного законодавства для можливості розпорядження даним об`єктом.

73. Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував порушення своїх прав тим, що йому було відмовлено у наданні дозволу на приватизацію житла, тобто порушено його право на приватизацію приміщення (квартири), в якому він проживає.

74. З огляду на вказане позивач просив зокрема зобов`язати Чернігівську міську раду здійснити державну реєстрацію права власності на житловий будинок (багатоквартирний), який передано до комунальної власності територіальної громади міста Чернігова, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з чинним законодавством.

75. Водночас, частково задовольняючи позов та зобов`язуючи Чернігівську міську раду у місячний термін здійснити державну реєстрацію права власності на вказаний багатоквартирний житловий будинок, апеляційний суд не врахував, що багатоквартирний будинок не може бути об`єктом прававласності.

76. Багатоквартирний будинок є річчю і може бути об`єктом права власності допоки в його складі не виокремлено в якості самостійного об`єкта хоча б одну квартиру чи нежитлове приміщення. Після цього багатоквартирний будинок втрачає якість правооб`єктності й припиняє існування як нерухома річ, замість якої об`єктами права власності стають квартири, окремі нежитлові приміщення та специфічний залежний майновий комплекс - спільне майно будинку.

77. Згідно положень пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

78. Стаття 31-6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює особливості проведення реєстраційних дій щодо переходу речових прав на земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва.

79. Отже, чинним законодавством не передбачена можливість реєстрації права власності на весь багатоквартирний будинок як окремий об`єкт права власності.

80. Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги та зазначає, що в даному випадку зміст позовних вимог не відповідає змісту порушених прав, оскільки необхідність захисту своїх прав у цій справі позивач обґрунтовує прийняттям рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради про відмову у наданні дозволу на приватизацію квартири, проте це рішення ним не оскаржувалося. Водночас позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання міської ради здійснити державну реєстрацію права власності на весь житловий багатоквартирний будинок.

81. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

82. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження

№ 12-158гс18).

83. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив

на порушника.

84. Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

85. Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

86. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження

№ 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження

№ 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження

№ 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження

№ 12-84гс20 та інших).

87. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

88. Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги не підлягають задоволенню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі

№ 916/1415/19, провадження № 12-80гс20).

89. В даному випадку, з моменту затвердження рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21 серпня 2006 року № 213 акту приймання-передачі спірного будинку, цей об`єкт нерухомості належить до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова, тому позивач не позбавлений права повторно звернутися до відповідача із заявою про приватизацію спірної квартири, і в разі відмови належним способом захисту порушених прав позивача буде оскарження рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради про відмову у наданні дозволу на приватизацію квартири.

90. Крім того, Верховний Суд зазначає, що орган місцевого самоврядування, вирішуючи питання щодо приватизації спірної квартири, має можливість одночасно здійснити впорядкування нумерації багатоквартирного будинку, в якому мешкає позивач.

91. З огляду на вказане вище у сукупності Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем позовних вимог.

92. Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального та процесуального права.

93. За правилами статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

94. Враховуючи, що судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позову, проте у зв`язку із передчасністю заявлених позовних вимог, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про необхідність змінити мотиви відмови у позові, викладені у рішенні Новозаводського районного суду м. Чернігова

від 07 серпня 2023 року.

Керуючись статтями 400, 413, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу представника Чернігівської міської ради - Приходько Вероніки Олександрівни задовольнити частково.

2. Постанову Чернігівського апеляційного суду від 06 лютого 2024 рокускасувати, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2023 року залишити в силі, змінивши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович