УХВАЛА

21 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 229/4846/23

провадження № 61-13267ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу та стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця»),

у якому просив визнати незаконним та скасувати наказ від 04 травня 2022 року

№ 483/ос в частині, що стосується ОСОБА_1 , та стягнути

з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 485 075,71 грн заробітної плати.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 12 квітня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року рішення Дружківського міського суду Донецької області від 12 квітня 2024 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано Наказ та Додаток до нього АТ «Українська залізниця» від 04 травня 2022 року №483/ос у частині, що стосується

ОСОБА_1

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 належну суму заробітної плати та інших виплат за період дії Наказу та Додатку до нього

АТ «Українська залізниця» від 04 травня 2022 року № 483/ос до 19 травня

2023 року (дати звільнення) у розмірі 485 075,71 грн, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

30 вересня 2024 року АТ «Українська залізниця», засобами поштового зв`язку, звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року, в якій, посилаючись

на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року та залишити в силі рішення Дружківського міського суду Донецької області від 12 квітня 2024 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК України також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Предметом спору в цій справі є вимоги про визнання незаконним наказу

та стягнення заробітної плати в розмірі 485 075,71 грн.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 3 028,00 грн.

Ціна позову за вимоги майнового характеру становить 83 640,48 грн, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн * 250 = 757 000,00 грн).

Щодо справи в частині вимоги немайнового характеру про визнання незаконним та скасування наказу, то вона не є справою, яка підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Зазначена справа є незначної складності (пункт 2 частини шостої статті 19 ЦПК України) та з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник посилається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики,

а також ця справа має виняткове значення для заявника.

Зазначає, що при виданні оскаржуваного позивачем наказу АТ «Українська залізниця» від 04 травня 2022 року № 483/ос, відповідач керувався статтею

13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який був прийнятий 15 березня 2022 року. Разом з тим тлумачення наведеної норми та її застосування судами першої та апеляційної інстанцій кардинально різняться, а тому не забезпечується єдність судової практики.

Вказує, що ця справа має виняткове значення для заявника з огляду

на те, що будучи підприємством, яке має стратегічне значення для економіки

і безпеки держави, в умовах воєнного стану АТ «Українська залізниця» прикладало зусиль та вживало заходів щодо забезпечення обороноздатності країни (евакуація населення, перевезення гуманітарних вантажів, перевезення дипломатичних делегацій), зазнало значних руйнувань та збитків, що зумовило необхідність

в призупиненні діяльності структурних підрозділів, які не виконували критично важливі завдання та призупиненні трудових договорів з працівниками, яких товариство не могло забезпечити роботою.

На думку заявника, відкриття касаційного провадження у цій справі та формування висновку щодо застосування статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» за відповідними критеріями надасть змогу правильно розглянути всі інші справи, які стосуються оскарження працівниками наказів про призупинення дії трудового договору.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку

про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки наведені заявником аргументи не містять належного обґрунтування проблеми застосування норми (норм) права у подібних правовідносинах, заявник лише не погоджується

з рішеннями судів попередніх інстанцій.

Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки обґрунтування заявником виняткового значення справи для нього безпосередньо пов`язане з аргументами щодо наявності фундаментального значення цієї касаційної скарги для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункту

а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), які не підтвердилися. Сама

по собі поширеність відповідної категорії справ не є достатнім обґрунтуванням значного суспільного інтересу до цієї справи. Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої,

що становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення, оскільки

це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили

про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України, є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки заявник оскаржив судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу та стягнення заробітної плати відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська