КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 940/751/20 Головуючий в суді І інстанції Косович Т.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 20 вересня 2022 року у справі за позовом першого заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адмністрації, державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» до Білоцерківської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акту та скасування запису про його державну реєстрацію, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року перший заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (далі - КОДА) та Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» (далі - ДП «СЛП «Київоблагроліс») звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Тетіївської районної державної адміністрації Київської області (далі - Тетіївська РДА) від 24 лютого 2010 року за № 98 «Про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, яка розташована на території Скибинецької сільської ради за межами населеного пункту, для ведення особистого селянського господарства», яким ОСОБА_1 надано у власність земельну ділянку площею 1,6473 га, кадастровий номер :02:009:0017, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Скибинецької сільської ради Тетіївського району Київської області; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 15 серпня 2011 року серії ЯЛ № 910432, виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,6473 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Скибинецької сільської ради Тетіївського району Київської області, та скасувати його реєстрацію за № 00642; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі КОДА та у постійне користування ДП «СЛП «Київоблагроліс» земельну ділянку площею 1,6473 га, кадастровий номер :02:009:0017, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Скибинецької сільської ради Тетіївського району Київської області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, перший заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури посилався на те, що під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні установлені порушення вимог земельного та лісового законодавства під час відведення у власність земель лісогосподарського призначення ДП «СЛП «Київоблагроліс».

Так, розпорядженням Тетіївської РДА від 24 лютого 2010 року № 98 ОСОБА_1 надано у власність земельну ділянку площею 1,6473 га, кадастровий номер :02:009:0017, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Скибинецької сільської ради. Вказане розпорядження прийнято всупереч вимогам ЗК України та ЛК України, оскільки надана ОСОБА_1 земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ДП «СЛП «Київоблагроліс» та належить до земель лісового фонду, а рішення про вилучення її із постійного користування та зміну цільового призначення не приймалися. Враховуючи, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави всупереч нормам законодавства, волі власника та постійного користувача ділянки, тому незаконно відчужене майно підлягає поверненню його власнику.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 05 жовтня 2021 року замість Білоцерківської місцевої прокуратури до участі у справі залучено Білоцерківську окружну прокуратуру Київської області та залучено правонаступника Тетіївської РДА - Білоцерківську районну державну адміністрацію (далі - Білоцерківська РДА).

Тетіївський районний суд Київської області рішенням від 20 вересня 2022 року позовні вимоги першого заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури, заявлені в інтересах держави в особі ДП «СЛП «Київоблагроліс» до Білоцерківської РДА, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта та скасування запису про його державну реєстрацію, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння залишив без розгляду.

Позовні вимоги першого заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури, заявлені в інтересах держави в особі КОДА до Білоцерківської РДА, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акту та скасування запису про його державну реєстрацію, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння задовольнив.

Визнав незаконним та скасував розпорядження Тетіївської РДА від 24 лютого 2010 року за № 98 «Про передачу гр. ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, яка розташована на території Скибинецької сільської ради за межами населеного пункту, для ведення особистого селянського господарства», яким ОСОБА_1 надано у власність земельну ділянку площею 1,6473 га, кадастровий номер :02:009:0017, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Скибинецької сільської ради Тетіївського району Київської області.

Визнав недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 15 серпня 2011 року серії ЯЛ № 910432, виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,6473 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Скибинецької сільської ради Тетіївського району Київської області, та скасував його реєстрацію за № 00642.

Витребував з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі КОДА та у постійне користування ДП «СЛП «Київоблагроліс» земельну ділянку площею 1,6473 га, кадастровий номер :02:009:0017, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Скибинецької сільської ради Тетіївського району Київської області. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про відмову у задоволення позову.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначав, що висновки суду про те, що до 2001 року лісові масиви, у тому числі і спірна земельна ділянка, належали на праві колективної власності АТ «Скибенці», є необґрунтованими, оскільки не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Визнаючи недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 15 серпня 2011 року серії ЯЛ № 910432, виданий ОСОБА_1 , суд першої інстанції не перевірив наявність в матеріалах справи копії такого акту, не дослідив форму і зміст цього документу.

Вказує також, що документи, на підставі яких суд зробив висновки про накладення спірної земельної ділянки на виділ 4 кварталу 7 Тетіївського державного агролісництва, не можуть розглядатись як докази у сенсі норм статей 76-80 ЦПК України, тобто як дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.

Поряд із цим, суд першої інстанції не дав належної оцінки копії проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , який містив оформлені компетентними організаціями відповідні документи, які визначають, що спірна земельна ділянка відносить розташована за межами населеного пункту с. Скибинці та рахується в землях сільськогосподарського призначення.

Також звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що вимога прокурора про витребування земельної ділянки на підставі статті 388 ЦК України не є належним способом захисту права власника у цих правовідносинах, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Вказує також, що представник відповідача просив застосувати до вказаних правовідносин строк позовної давності, оскільки прокуратура до 2015 року здійснювала загальний нагляд, а отже достеменно знала про розпорядження Тетіївської районної державної адміністрації від 24.02.2010 року № 98 «Про передачу гр. ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, яка розташована на території Скибинецької сільської ради за межами населеного пункту, для ведення особистого селянського господарства», що підтверджується наданими відповідачем доказами.

Зазначив також, що на дату ухвалення оскаржуваного рішення Київська обласна державна адміністрація та Білоцерківська районна державна адміністрація Київської області не мали відповідних повноважень на підставі пункту 3 частини 1 статті 78 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у зв`язку із утворенням військових адміністрацій, які не були залучені до участі у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Київської обласної державної адміністрації Р.Уляник заперечує проти наведених у скарзі доводів, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначив, що Тетіївській районний суд Київської області в повній мірі з`ясував обставини, які мають значення для справи, у зв`язку із чим законно та обґрунтовано дійшов правильного висновку щодо задоволення позову першого заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги таких не спростовують.

Інших відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 20 вересня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 24 квітня 2024 року задовольнив частково касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури. Постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2023 року скасував, справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В мотивування висновків про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, Верховний Суд вказав, що скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд на підставі одних і тих самих доказів, наявних у матеріалах справи, дійшов протилежного висновку про те, що спірна земельна ділянка не належала до земель лісового фонду, посилаючись, зокрема на відсутність належним чином завірених планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.

Визначаючи правовий статус спірної земельної ділянки, суд не звернув належної уваги на те, що саме по собі не завірення планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування не свідчить про не доведення належності спірної земельної ділянки до земель лісового фонду. Суд не надав оцінки іншим наявним у матеріалах справи доказам, зокрема не взяв до уваги інші документи, які мають значення для правильного визначення правового режиму спірної земельної ділянки, а саме: лист ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 20 вересня 2019 року № 241 та акт огляду місця вчинення правопорушення лісового господарства від 01 липня 2019 року № б/н з додатком 1 та документи додані Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням «Укрдержліспроект» ( далі - ВО «Укрдержліспроект») до листа від 22 квітня 2020 року, а саме фрагмент з Публічної кадастрової карти України з нанесеними межами 7-го кварталу та його виділів земель лісогосподарського призначення Тетіївського агролісництва за матеріалами лісовпорядкування, що дозволяє візуально визначити розташування кварталу.

При цьому ВО «Укрдержліспроект» створене з метою проведення лісовпорядкування на всій території лісового фонду України, яке включає систему державних заходів, спрямованих на забезпечення охорони і захисту, раціонального використання, підвищення продуктивності лісів та їх відтворення, оцінку лісових ресурсів, а також підвищення культури ведення лісового господарства. ВО «Укрдержліспроект» здійснює комплекс лісовпорядних робіт для всіх лісокористувачів, незалежно від форм власності і відомчої підпорядкованості за єдиною системою в порядку, встановленому Державним агентством лісових ресурсів України за погодженням з Міністерством охорони навколишнього природного середовища, тобто володіє інформацією про лісовпорядкування.

У зв`язку з цим апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову через ненадання позивачем належним чином завірених планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.

Під час нового апеляційного розгляду, у судовому засіданні 03.07.2024 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Чистова А.С. підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Прокурори Стовбчатий А.Ю., Недвига Н.О., а також представники ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги. На вимогу суду надали копії документів, які долучались до позовної заяви, належної якості, кольорові, в збільшеному форматі, зокрема: фрагменти з публічної кадастрової карти України з нанесеними межами кварталів 6,7, 11, 26, 27, 39 і межами їх таксаційних виділів, копію планшетів лісовпорядкування.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини першої статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача по справі, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та приймаючи до уваги, що вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи (ч.1 ст.417 ЦПК України), колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У частинах 1,2 та 5 ст.263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції вказаним вимогам процесуального закону відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено наступні фактичні обставини по справі.

До 2001 року лісові масиви, у тому числі і оспорювана земельна ділянка, належали на праві колективної власності АТ «Скибенці».

Тетіївська районна рада народних депутатів рішенням № 11 XXII скликання від 17.03.1995 року затвердила розроблений Київським відділенням Інституту землеустрою проект роздержавлення та приватизації земель АТ «Скибенці» та рішенням № 3 від 17.03.1996 року передала у колективну власність АТ «Скибенці» 1665,1 га земель та у постійне користування 443.7 га земель.

Відповідно до Указу Президента України № 1529/99 від 03.12.1999 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки» та наказу Мінагрополітики України № 156 від 11.06.2001 року» Про прискорення передачі земель лісового фонду, що перебували у користуванні реформованих колективних сільськогосподарських підприємств», Тетіївська районна рада направила до Київської обласної ради лист про передачу у постійне користування лісів сільськогосподарських підприємств Тетіївському державному агролісництву, в тому числі і по Скибинецькій сільській раді.

Відповідно до наказу Київської обласної державної адміністрації № 92 від 09.08.2012 року Київську обласну державну організацію «Київагроліс» реорганізовано шляхом перетворення внаслідок зміни організаційно-правової форми в державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс». Припинено шляхом приєднання до ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» Іванківське спеціалізоване державне агролісогосподарське підприємство «Держагролісгосп», Богуславське державне агролісництво, Бородянське державне агролісництво, Києво-Святошинське державне агролісництво, Миронівське державне агролісогосподарське підприємство, державне підприємство «Поліське агролісництво», Таращанське державне агролісогосподарське підприємство та Тетіївське державне агролісництво (а.с. 57 том 1).

Відповідно до статуту державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», затвердженого розпорядженням голови Київської обласної державної адміністрації від 01.12.2016 року № 503, підприємство засноване на основі державної власності шляхом приєднання агролісогосподарських підприємств, агролісництв.

Відповідно до вимог п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Розпорядженням Тетіївської районної державної адміністрації від 24.02.2010 року № 98 ОСОБА_1 було надано у власність земельну ділянку площею 1,6473 га, кадастровий номер :02:009:0017, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Скибинецької сільської ради Тетіївського району Київської області (том 1 а.с. 44).

На підставі даного розпорядження на ім`я ОСОБА_1 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 910432 від 15 серпня 2011 року, який зареєстрований за № 00642.

За інформацією ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» № 241 від 20.09.2019 року в Тетіївському агролісництві виявлено порушення - самовільне зайняття земельних ділянок, які були призначені для ведення лісового господарства, в тому числі і земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:0017, що оформлено актом огляду місця вчинення правопорушення лісового господарства № б/н від 01.07.2019 року з додатком № 1 (том 1 а.с. 23-27, 70-72).

Згідно з картографічними матеріалами (планшет № 3) земельна ділянка з кадастровим номером :02:009:0017 накладається на землі лісогосподарського призначення 7 кварталу 4 виділу філії ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», які розташовані на території Скибинецької сільської ради за межами населеного пункту (том 2 а.с. 73-76).

З фрагменту накладення даної земельної ділянки на планово-картографічні матеріали 7 кварталу Тетіївського державного агролісництва на Публічну кадастрову карту України, наданого Українським державним проектним лісовпорядним виробничим обєднанням «Укрдержліспроект», вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:009:0017, надана ОСОБА_1 у приватну власність, накладається на виділ 4 кварталу 7 Тетіївського державного агролісництва (том 1 а.с. 82-85).

Із інформації ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» № 60 від 30.01.2020 року вбачається, що підприємство як постійний користувач земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:0017 не надавало погоджень на припинення її користування, вилучення та зміну цільового призначення (том 1 а.с. 78).

Із інформації Київського обласного та м. Києву управління лісового та мисливського господарства № 04-48/235 від 03.02.2020 року вбачається, що управління не надавало погоджень на вилучення та зміну цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:0017 (том 1 а.с. 81).

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що прокурором було доведено факт того, що спірна земля відноситься до земель лісового господарства.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (частини друга, третя статті 1 ЛК України; тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною другою статті 3 ЗК України (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) земельні відносини, що виникають при використанні, зокрема, лісів регулюються нормами ЗК України, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

За основним цільовим призначенням ЗК України передбачає виділення в окрему категорію земель лісогосподарського призначення (пункт «е» частини першої статті 19 ЗК України).

До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства (стаття 5 ЛК України).

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України).

Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу.

Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а в частині другій зазначеної Інструкції визначено процедуру їх виготовлення.

Отже, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Факт віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення підтверджується листом ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 20 вересня 2019 року № 241 та актом огляду місця вчинення правопорушення лісового господарства від 01 липня 2019 року № б/н з додатком 1, планово-картографічними матеріалами 7 кварталу Тетіївського державного агролісництва, зокрема планшету № 3 лісовпорядкування 2007 року та фрагментом з Публічної кадастрової карти України, з нанесеними межами частини кварталу № 7 Тетіївського державного агролісництва лісовпорядкування 2006 року, наданими Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням «Укрдержліспроект».

З огляду на вказане, задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд правильно виходив з того, що спірна земельна ділянка розташована в 7-му кварталі 4-го Тетіївського державного агролісництва за межами населеного пункту Скибинецької сільської ради, перебуває у постійному користуванні ДП «СЛП «Київоблагроліс» та належить до земель лісового фонду, а відповідні рішення про вилучення її з постійного користування та зміну цільового призначення не приймалися, що підтверджується інформацією ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» № 60 від 30.01.2020 року, згідно з якою підприємство, як постійний користувач земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:0017, не надавало погоджень на припинення її користування, вилучення та зміну цільового призначення.

Відповідно до частини першої, другої та четвертої статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних дачних і садових ділянках.

Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Відповідно до статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державною в особі Кабінету Міністрів України, ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 57 ЛК України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою та шостою статті 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання; ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті; будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті. Обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами 5, 9 цієї статті.

Відповідно до частини п`ятої статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи права користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною другою статті 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

ДП «СЛП Київоблагроліс» як добросовісний та законний землекористувач у розумінні вимог статей 57, 92, 95 ЗК України, будь-якого погодження щодо вилучення із користування лісгоспу вище спірної земельної ділянки чи добровільної відмови від неї не надавав, тому передача вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 відбулася з порушенням норм матеріального права - ст. 116 ч. 5, 149 ЗК України, а також ст. 57 ЛК України, у зв`язку з чим вимоги позивача у інтересах держави є обґрунтованими.

Згідно зі статтею 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно з чужого незаконного володіння. Однак, якщо майно за плату придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен був знати (добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це майно від набувача лише в разі, коли майно загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим шляхом поза їх волею.

Установивши, що спірна земельна ділянка вибула з володіння ДП «СЛП Київоблагроліс» поза його волею, колегія суддів вважає, що дані вимоги прокурора в інтересах держави про витребування майна на підставі статті 388 ЦК України відповідають вимогам закону.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів враховує правову позицію, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21).

Установлено, що спірна земельна ділянка, яка вибула з користування ДП «СЛП Київоблагроліс» належить до земель лісового фонду та на час прийняття рішення про її відчуження перебувала у державній власності й вибула з володіння власника держави поза його волею.

При цьому колегія суддів враховує, що ДП «СЛП Київоблагроліс» належить лише право користування даною земельною ділянкою, а володільцем та розпорядником вказаної землі є держава в особі Київської обласної державної адміністрації, тому саме на її користь і повинно бути витребувано дану земельну ділянку.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови суду застосувати строк позовної давності до вимог прокурора у даній справі, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлено в три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 2 статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі ст.ст. 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

За таких обставин, строк позовної давності за позовом, пред`явленим в інтересах держави, може починатись лише з одного моменту - обізнаності (або можливості бути обізнаним) про наявність порушення права держави, та про особу порушника, уповноваженим органом державної влади, який може реалізувати відповідне цивільне право чи інтерес.

У разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18)).

В даній справі судом першої інстанції правильно встановлено, що про порушення вимог земельного законодавства під час відведення у власність земель лісогосподарського призначення ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» позивачам стало відомо в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000302 від 14.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, інших даних про їх обізнаність про наявність розпорядження Тетіївської районної державної адміністрації Київської області від 24.02.2010 року за № 98 «Про передачу гр. ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, яка розташована на території Скибинецької сільської ради за межами населеного пункту, для ведення особистого селянського господарства» матеріали справи не містять, а тому суд обґрунтовано вважав, що строки позовної давності не пропущено.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокуратурі ще у 2010 році стало відомо про розпорядження Тетіївської РДА №98 від 24.02.2010 року, яким ОСОБА_1 передано у власність спірну земельну ділянку, вказаних висновків не спростовують, оскільки строк позовної давності слід обраховувати з моменту, коли про порушення права довідався суб'єкт, право якого порушене, зокрема держава, в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. У даній справі такими компетентними органами є Київська обласна державна адміністрація та ДП СЛП «Київоблагроліс», які є розпорядниками вказаних земель державного лісового фонду. Матеріалами справи зокрема підтверджується, що Київській обласній державній адміністрації та ДП СЛП «Київоблагроліс» стало відмово про порушення їх права щодо спірної земельної ділянки у 2019 році з листа прокуратури Київської області.

Також не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності у Київської обласної державної адміністрації відповідних повноважень на підставі пункту 3 частини 1 статті 78 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у зв`язку із утворенням під час дії в Україні воєнного стану військових адміністрацій. Так, перший заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури звернувся з даним позовом в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації у червні 2020 року. Оскаржуване рішення ухвалено Тетіївським районним судом Київської області 02 листопада 2021 року, тобто до початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України та введення воєнного стану в Україні відповідним Указом Президента України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які були б підставою для скасування рішення суду першої інстанції не встановлено, відтак апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 20 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 08 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А