ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/215/24Головуючий у 1-й інстанції Галіян І.М.
Провадження № 22-ц/817/817/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

за участі секретаря - Панькевич Т.І.

та сторін: позивача ОСОБА_1 , представника Тернопільської обласної прокуратури Марцун А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №603/215/24 за апеляційною скаргою Тернопільської обласної прокуратури на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 21 червня 2024 року, ухваленого суддею Галіяном І.М., повний текст якого складено 25 червня 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тернопільської обласної прокуратури, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 18.10.2016 року приблизно о 20 год 50 хв його було затримано, а 19.10.2016 року о 18 год 35 хв йому було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 369-2 КК України. 01.11.2016 слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Тернопільської області вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри за частиною третьою статті 369-2 КК України.

21.10.2016 року слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області застосовано запобіжний захід домашній арешт, а 27.02.2017 року суддею Монастириського районного суду Тернопільської області Мартинюку В.І. обрано запобіжний захід особисте зобов`язання, строком на два місяці.

Вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 14 квітня 2022 року позивача визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 369-2 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення. Вирок, після оскарження його в апеляційному та касаційному порядку, набрав законної сили.

Вважає, що у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності зазнав моральної шкоди у вигляді душевних страждань, що призвело до зміни стосунків з оточуючими людьми, обмеження його у правах, як повноцінного члена суспільства, погіршення стану здоров`я, а також вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з наведеним просить суд стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 1 184 800,00 грн.

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 21 червня 2024 року позов ОСОБА_1 до Тернопільської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду задоволено частково.

Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 650 000 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Судовий збір компенсовано за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Тернопільська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та обставини, які визнанні судом доведеними, не підтверджуються наявними у справі доказами, тому просить скасувати рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 21.06.2024 у справі № 603/215/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Вказує, що доказів на підтвердження перенесених моральних страждань, зміст заподіяної позивачу моральної шкоди, характер, обсяг, тривалість моральних страждань, наявність та істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, причинно-наслідкового зв`язку між діями органів досудового розслідування, прокуратури та заподіяною позивачу моральною шкодою, необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків та стосунків з соціальним оточенням, позивачем не надано та судом не здобуто. Тому висновок суду про те, що позивачу належними та допустимими доказами доведено факт заподіяння моральної шкоди та її розмір не відповідає матеріалам, що містяться у справі. При цьому судом не зазначається, якими саме доказами доводиться спричинення моральної шкоди, збільшуючи її розмір стягнення понад передбачений законом гарантований мінімум. Отже, суд дійшов помилкового висновку про стягнення з Державного бюджету на користь позивача відшкодування моральної шкоди у сумі 650 000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу Тернопільської обласної прокуратури, до суду апеляційної інстанції не поступав.

Прокурор ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі, зіславшись на мотиви викладені у ній.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без мін.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки до електронного кабінету.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України cудова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи із такого

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що слідчими з особливо важливих справ слідчого відділу прокуратури Тернопільської області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000132 від 13 жовтня 2016 року стосовно ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України .

У межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_1 18.10.2016 року затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину та 19.10.2016 року вручено повідомлення про підозру вчинення кримінального правопорушення за частиною другою статті 369-2 КК України.

19.10.2016 постановою слідчого в особливо важливих справ слідчого відділу прокуратури Тернопільської області підозрюваного ОСОБА_1 було звільнено о 19 год 20 хв.

01.11.2016 року слідчим в особливо важливих справ слідчого відділу прокуратури Тернопільської області підозрюваному ОСОБА_1 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри з частини другої статті 369-2 КК України на частину третю статті 369-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 21 червня 2016 року у справі № 607/11833/16-к, ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком до 00 год 00 хв 18 грудня 2016 року.

Окрім того, 27.02.2017 року суддею Монастириського районного суду Тернопільської області Мартинюку В.І. обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на ОСОБА_1 , строком на два місяці таких обов`язків: 1) прибувати за першим викликом до суду; 2) не відлучатися з місця свого проживання без дозволу прокурора або суду, повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 14 квітня 2022 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 третьою статті 369-3 КК України ( в редакції Закону України №770-VІІІ від 10.11.2015 року та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діяннях складу злочину.

09 листопада 2022 року ухвалою Тернопільського апеляційного суду вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 14.04.2022 відносно ОСОБА_1 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 21 вересня 2023 року, ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_1 залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Таким чином, вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 14 квітня 2022 року в справі №595/1975/16-к набрав законної сили 09 листопада 2022 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 650 000,00 грн, оскільки незаконно тривале перебування під слідством та судом з 18.10.2016 року до 09.11.2022 року, призвело до моральних страждань у зв`язку з порушенням його нормальних життєвих зв`язків. ОСОБА_1 обмежувався у своїх правах через застосування до нього заходів забезпечення кримінального провадження (затримання особи, домашній арешт у нічний час 1 місяць 27 днів, особисте зобов`язання на два місяці), а тому має право на відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною другою статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Згідно із положеннями частин 1, 2, 7 статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закону) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 цього Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини перша, п`ята, шоста статті 4 Закону).

Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62).

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Цей розмір моральної шкоди у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Проте, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичний біль, душевні і психічні страждання тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, часу та зусиль, потрібних для відновлення попереднього стану, і самої можливості такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тож суд повинен з`ясувати усі доводи позивача, наведені ним на обґрунтування як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір відшкодування моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» установлена мінімальна заробітна плата у розмірі: з 1 січня - 8000 грн 00 коп.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 перебував під слідством і судом 72 місяців і 22 днів, починаючи з 18 жовтня 2016 року (затримання позивача за підозрою у вчиненні злочину) до 09 листопада 2022 року (дата набрання вироку Монастириського районного суду Тернопільської області суду законної сили).

Таким чином, мінімальний розмір моральної шкоди, який підлягає до відшкодування, складає 581 866, 67 грн (72 місяці х 8000,00 грн = 576 000 грн; 22 дні х 8000,00 грн / 30 днів = 5866,67 грн).

Разом з тим, звертаючись до суду з позовною заявою, позивач просив стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду 1 184 800 грн.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року в справі № 522/6228/19.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за час перебування позивача під слідством та судом, суд першої інстанції правильно застосував положення частини третьої статті 13 Закону.

Зокрема, визначив розмір відшкодування моральної шкоди, враховуючи характер і обсяг душевних і психічних страждань позивача, те, що незаконні дії органів досудового розслідування завдали йому моральної шкоди.

Моральною шкодою визнаються душевні страждання, заподіяні позивачу внаслідок затримання, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, пред`явлення обвинувачення, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та незаконного тривалого перебування під слідством і судом з 18 жовтня 2016 року до 19 листопада 2022 року, що призвело до порушення його стосунків з іншими людьми, порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення стану здоров`я, позбавлення можливостей реалізації свої звичок і бажань, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

З урахуванням всіх обставин справи, визначений місцевим судом розмір моральної шкоди в сумі 650 000,00 грн, який на 11,7 % є більшим від мінімального гарантованого розміру (581 866, 67 грн), на думку апеляційного суду буде співмірний із перенесеними ОСОБА_1 моральними стражданнями.

Посилання заявника Тернопільської обласної прокуратури про те, що позивачем не наведено належного обґрунтування спричинення моральної шкоди, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки вказане спростовується матеріалами справи, зокрема, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 19 жовтня 2016 року, повідомленням про звільнення затриманого від 19 жовтня 2019 року, листом Голови ради адвокатів Тернопільської області від 24 жовтня 2016 року № 123, адресованим прокурору Тернопільської області, повідомленням про підозру від 19 жовтня 2017 року, повідомленням про зміну раніше повідомленої підозри від 01 листопада 2016 року, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту від 21 жовтня 2016 року, ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області про призначення судового розгляду та обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання від 27 лютого 2017 року, вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 14 квітня 2022 року, ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року.

Отже, позивачем доведено, що він зазнав незаконного втручання у своє особисте життя, переніс тяжкі емоційні хвилювання та стрес через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належного, достовірного та достатнього доказу на підтвердження змісту заподіяної шкоди та протиправності поведінки органів досудового розслідування та прокуратури у ході досудового розслідування кримінального провадження чи його судового розгляду є безпідставними, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено право на відшкодування моральної шкоди у випадку постановлення судом виправдувального вироку (пункт 1 частини першої статті 2 вказаного Закону). Тобто за наявності виправдувального вироку, який набрав законної сили, позивач не зобов`язаний доводити незаконність конкретної слідчої чи процесуальної дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Крім цього, судом встановлено, що позивач зазнав моральних страждань, оскільки змушений був докладати зусиль задля відновлення порушеного права, у зв`язку із порушення його стосунків з іншими людьми, порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення стану здоров`я, позбавлення можливостей реалізації свої звичок і бажань, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, постановлення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР.

Інші доводи апеляційної скарги прокуратури в Тернопільській області є аналогічними викладеним у відзиві на позов, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільської обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 21 червня 2024 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 08 жовтня 2024 року.

Головуючий: Н. М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О.З. Костів