Справа № 515/252/24
Провадження № 2/513/501/24
Саратський районний суд Одеської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 жовтня 2024 року Саратський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Миргород В.С.,
при секретарі судового засідання Филипчук Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в смт Сарата Одеської області цивільну справу за позовом виконувача обов`язків керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Руслана Ковальського в інтересах держави в особі Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області (Одеський рибоохоронний патруль) перейменовано на Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Одеській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення шкоди, заподіяної незаконним виловом водних живих біоресурсів, суд, -
В С Т А Н О В И В:
19 лютого 2024 року до Татарбунарського районного суду Одеської області надійшов позов від прокурора в інтересах держави в особі Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Одеській області до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення шкоди, заподіяної незаконним виловом водних живих біоресурсів, ціною позову 201 263,00 грн, який обґрунтований таким.
Згідно з постановами Татарбунарського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2022 року у справах №515/1045/22 та №515/1044/22 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 85 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340,00грн за те, що вони 02 травня 2022 року близько 12 години 00 хвилин на узбережжі заплави озера Сасик поблизу м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області, в порушення п.п. 3.14, 3.15 Правил любительського та спортивного рибальства та ст.63 Закону України "Про тваринний світ" здійснювали лов риби забороненим знаряддям лову - сітками у кількості 2 штук, без дозволу на промисел. На час затримання виявлено вилов риби: товстолоб у кількості 1 шт та сріблястий карась у кількості 125 шт. Постанови суду набрали законної сили та звернуті до виконання.
Незаконним виловом водних живих біоресурсів відповідачем заподіяно шкоди навколишньому природному середовищу, яка становить 201 263,00 грн (товстолоб 1 шт х3638 грн + карась сріблястий 125 шт х 1581 грн).
Станом на день звернення з позовом відповідачем у добровільному порядку збитки, завдані незаконним виловом живих біоресурсів, не відшкодовано.
Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на користь держави шкоду, завдану навколишньому природному середовищу незаконним виловом живих біоресурсів, у сумі 201 263,00 грн та сплачений судовий збір у розмірі 3 018,94 грн.
Розпорядженням в.о. голови Татарбунарського районного суду Одеської області ОСОБА_3 від 19 лютого 2024 року зазначена цивільна справа передана на розгляд Саратському районному суду Одеської області.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 березня 2024 року, справу передано у провадження судді Миргород В.С.
Ухвалою суду від 08 квітня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання; відповідачам роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву.
Позивач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Кайкуліна І.О. у своїй заяві просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги задовільнити; проти заочного розгляду справи заперечень не мала.
Представники Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Одеській області також просили справу слухати у їх відсутність, позовні вимоги підтримали.
Відповідач ОСОБА_1 про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем відбування покарання у Виправній колонії «Одеська виправна колонія № 14», клопотання про відкладення розгляду справи не подав, відзив на позов не надійшов.
Відповідач ОСОБА_2 про розгляд справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання шляхом направлення судового виклику, який вручено особисто. Про причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, відзив на позов не надійшов.
Суд визнав за можливе розглянути справу на підставі наявних та доданих до матеріалів справи доказів.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи.
Враховуючи письмову згоду позивача на заочний розгляд справи, з урахуванням положень ст. 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України.
Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до такого висновку.
Судом встановлено, що 02 травня 2022 року близько 12 години 00 хвилин на узбережжі заплави озера Сасик поблизу м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у порушення п.п.3.14, 3.15 Правил любительського та спортивного рибальства та ст. 63 Закону України "Про тваринний світ", здійснювали лов риби сітками у кількості 2 штук без дозволу на промисел. На час затримання виявлено вилов риби: товтослоб в кількості 1 штуки та карася сріблястого у кількості 125 штук. Своїми діями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 допустили правопорушення, передбачене ч.4 ст.85 КУпАП, а саме грубе порушення правил рибальства (із застосуванням промислових знарядь лову).
Згідно з постановами Татарбунарського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2022 року у справах №515/1045/22 та №515/1044/22 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно, визнано винуватими у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 85 КУпАП, з накладенням на них адміністративного стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн; стягнуто судовий збір у розмірі 496,20 грн; знаряддя лову: сітку моно у кількості 2 штук довжиною 40 м висотою 1м вічко 55 мм та довжиною 45 м висотою 1м вічко 45 мм, які передано на зберігання до ВП №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, незаконно добуту рибу: товстолоб в кількості 1 штуки, сріблястий карась у кількості 125 штук, яку передано на зберігання до ОСОБА_5 конфісковано в дохід держави. Постанови суду набрали законної сили 24 жовтня 2022 року.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
За виявлення вказаного порушення начальником Управління державного агентства меліорації та рибного господарства (одеський рибоохоронний патруль) М. Коренєвим, з урахуванням норм, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2011 року №1209 "Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів", було розраховано розмір шкоди, заподіяної державі незаконним виловом риби, відповідно до Такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів, яка склала 201 263,00 грн. Шкода обчислена у розмірі, як за кожну рибу товстолоба та сріблястого карася, незаконно виловлену ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
На день звернення позивачів до суду з позовом та на час розгляду справи у суді шкода у добровільному порядку відповідачами не відшкодована.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачами не було надано дозвільних документів, які б давали йому право на вилов риби.
Відповідно до положень статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
У статті 66 Конституції України закріплений обов`язок кожного не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Згідно зі ст. 142 Конституції України природні ресурси, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 3 ст. 40 КУпАП, питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про тваринний світ», об`єкти тваринного світу є дикі тварини - хордові, в тому числі хребетні (ссавці, птахи, плазуни, земноводні, риби та інші) і безхребетні (членистоногі, молюски, голкошкірі та інші) в усьому їх видовому і популярному різноманітті та на всіх стадіях розвитку (ембріони, яйця, лялечки тощо), які перебувають у стані природної волі, утримуються у напіввільних умовах чи неволі.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» державне управління та регулювання у галузі рибного господарства здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері рибного господарства та рибної промисловості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері рибного господарства, та інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх повноважень, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про тваринний світ», громадяни зобов`язані охороняти тваринний світ і середовище перебування диких тварин, сприяти відтворенню відновлювальних об`єктів тваринного світу, використовувати об`єкти тваринного світу відповідно до закону, відшкодовувати шкоду заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу.
Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про тваринний світ» державне управління та регулювання у галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, окрім інших, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері рибного господарства.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 34 Закону України «Про тваринний світ», користувачі об`єктами тваринного світу в установленому законодавством порядку зобов`язані додержуватися встановлених правил, лімітів і строків використання об`єктів тваринного світу.
Згідно зі статтею 52-1 Закону України «Про тваринний світ», для добування об`єктів тваринного світу забороняються виготовлення, збут, застосування, зберігання отруйних принад, колючих, давлячих та капканоподібних знарядь лову, електроловильних систем (електровудок), електрогону, петель, самоловів, самострілів, вибухових речовин, пташиного клею та монониткових (волосінних) сіток (крім тих, що призначені для промислового лову), а також інших засобів, заборонених законом.
Відповідно до ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Згідно зі ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
На підставі ст. ст. 47, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються фонди охорони навколишнього природного середовища. Ці фонди утворюються у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок, у тому числі, частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 29, ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, сплачуються у визначеному вказаними нормами співвідношенні на рахунки спеціальних фондів Державного, обласних та місцевих бюджетів в розмірах 30, 20 та 50 відсотків відповідно.
Зазначена норма означає, що завдані природним ресурсам збитки сплачуються на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради в користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вищевказаному співвідношенні.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2011 року №1209 затверджені такси для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів.
У статті 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних ресурсів» зазначено, що добування (вилов) - це вилучення водних біоресурсів із середовища їх перебування.
Відповідно до пунктів 3.15, 4.11 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України №19 від 15 лютого 1999 року, зареєстрованих Міністерством юстиції України 28 квітня 1999 року за №269/3562, забороняється: лов водних живих ресурсів із застосуванням вибухових і отруйних речовин, електроструму, колючих знарядь лову, вогнепальної та пневматичної зброї, промислових і інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань.
Аналіз наведених спеціальних правових норм у галузі охорони навколишнього середовища дає підстави для висновку про те, що незаконне вилучення водних біоресурсів, у тому числі, і риби із середовища їх перебування, є окремим видом правопорушення, за яке передбачена, зокрема, матеріальна відповідальність у виді відшкодування шкоди відповідно до визначених розмірів (такс).
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.
Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду у цивільних справах за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Підставою для здійснення представництва у даному спорі прокурором є не здійснення позивачами дій, направлених на здійснення необхідних заходів на захист інтересів держави, у тому числі шляхом подання позову про стягнення шкоди, завданої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 незаконним виловом водних живих біоресурсів, що є порушенням майнових інтересів держави.
Обов`язок доказування відсутності вини у деліктних правовідносинах покладається на відповідача.
Відповідачі не надали суду будь-яких доказів відсутності їх вини у спричинені шкоди завданої навколишньому природному середовищу.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачами завдано матеріальної шкоди рибним запасам України, остання не відшкодована, що порушує інтереси позивачів, враховуючи доведеність факту порушення відповідачами чинного законодавства, прямого причинного зв`язку та розміру шкоди, тому звернення їх до суду є обґрунтованим та позовна заява підлягає задоволенню, зі стягненням з відповідачів у солідарному порядку шкоди, заподіяної незаконним виловом водних живих біоресурсів у розмірі 201 263,00 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати у розмірі 1509,47 грн з кожного.
Керуючись ст. 4, 13, 81, 141, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Позовну заяву виконувача обов`язків керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Руслана Ковальського в інтересах держави в особі Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Одеській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення шкоди, заподіяної незаконним виловом водних живих біоресурсів - задовільнити.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення. Якщо повне рішення не були вручене у день його складення, позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду або через Саратський районний суд Одеської області, а матеріали справ випробовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 08 жовтня 2024 року.
Суддя В. С. Миргород