ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року

м. Харків

справа № 646/1182/24

провадження № 22-ц/818/3639/24

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа -Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2024 року постановлену у складі судді Латки І.П.,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини.

24 червня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву.

31 липня 2024 року ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_4 , шляхом формування документа в системі «Електронний суд», подав до суду додаткові пояснення, в яких серед іншого просив суд визнати поважними причини пропуску строку для подання доказів та долучити додаткові пояснення з додатками до матеріалів справи № 646/1182/24. Клопотання про поновлення пропущеного строку мотивоване тим, що ОСОБА_2 ухвалу про відкриття провадження не отримував, про розгляд справи дізнався у червні 2024 року під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, тому у нього з об`єктивних причин не було можливості та достатнього часу для збору доказів, на яких ґрунтуються його заперечення проти позову, викладені у поданому до суду відзиві.

15 серпня 2024 року ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_5 , шляхом формування документа в системі «Електронний суд», звернулася до суду із заявою про відмову у відзиві та долученні доказів, в якій представник позивача зазначив, що відзив, який подано відповідачем датовано 24.06.2024, тобто через 47 днів з моменту винесення ухвали суду від 08.05.2024 про відкриття провадження у справі, не містить клопотання про поновлення пропущеного строку, а також будь-яких доказів, що підтверджують у зв`язку з чим або на підставі чого було пропущений процесуальний строк для подачі відзиву встановленого ухвалою суду. Що саме заважало відповідачу своєчасно подати відзив на позовну заяву відповідач не повідомив. Посилаючись на те, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи; а докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї, позивач просив суд на підставі ст. 126 ЦПК України відмовити стороні відповідача у долучення доказів які були подані разом з додаткова письмовими поясненнями, у зв`язку з необґрунтованістю неможливість їх подання у строк передбачений ухвалою суду від 08.05.2024.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2024 року клопотання ОСОБА_1 , про відмову у прийнятті відзиву на позовну заяву задоволено. Залишено без розгляду відзив ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини. Клопотання ОСОБА_2 , про поновлення строку для подання додаткових доказів задоволено. Поновлено строк на подання доказів ОСОБА_2 . Провадження у цивільній справі № 646/1182/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, - зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України у зв`язку з перебуванням відповідача у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан, - до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

Ухвала в частині відмови в прийнятті відзиву мотивована тим, що відповідачем клопотання про продовження строку на подання відзиву заявлено не було, відзив на позовну заяву подано після закінчення строку, встановленого судом, який відповідно до положень ст. 127 ЦПК України поновленню не підлягає. Стосовно поновлення строків на подачу доказів суд зазначив, що враховуючи, що відповідач є військовослужбовцем, на час подачі відзиву на позовну заяву перебував на військовій службі за мобілізацією, введений на території України воєнний стан, відсутність на час подачі відзиву частини доказів, зокрема, довідки за місцем проходження служби, суд визнав поважними причини пропуску строку для подання додаткових доказів.

З приводу зупинення провадження у справі суд зазначив, що чинна редакція п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України покладає на суд імперативний обов`язок, а не право зупинити провадження у справі в разі перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших військових формувань, що переведені на воєнний стан. За такого формулювання процесуального закону, суд обмежений у методах для вирішення балансу інтересів при зупиненні провадження у справах, пов`язаних із забезпеченням інтересів дитини, зокрема щодо зміни місця проживання дитини.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просив ухвалу щодо зупинення судового провадження скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першоі? інстанціі?. Відмовити стороні відповідача у долученні доказів які були подані разом з додатковими письмовими поясненнями від 31.07.2024.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження того, що відповідач перебуває у складі Зброи?них Сил Украі?ни або інших утворених відповідно до закону віи?ськових формувань, що переведені на воєннии? стан або залучені до проведення антитерористичноі? операціі?, оскільки він не надав наказ по особовому складу. Скаржник зазначив, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, окрім довідки за №40/35/10/128/9 від 15.07.2024, в якіи? не зазначено, що віи?ськова частина де відповідач служить, переведена на воєннии? стан або те, що останніи? залучении? до виконання завдань у зоні бои?ових діи? віи?ськовою частиною. Суд першоі? інстанціі?, зупиняючи провадження у справі, виходив з вищевказаноі? довідки, та не звернув уваги на те, що вона не є достатньою для зупинення провадження у справі відповідно до пункту 2 частини першоі? статті 251 ЦПК Украі?ни.

Скаржник також наголосив, що відповідачу було відмовлено у прии?нятті відзиву, а тому виходячи з ч. 3 ст. 83 ЦПК Украі?ни и?ому повинно було бути відмовлено у прии?няті доказів. У заяві про відмову у відзиві та долученні доказів від 15.08.2024, відповідач ані у відзиві ані в судовому засіданні 04.07.2024, в якому відповідач прии?мав участь, на питання суду чи будуть в нього будь-які клопотання, не заявляв про наявність у нього є доказів, які він не може з об`єктивних причин подати своєчасно через брак часу для і?х зборів, але вказав що клопотань в нього немає, що підтверджується протоколом судового засідання. Суд діи?шов невірного висновку, що на момент подачі відзиву була відсутня довідка за місцем проходження служби, так як відповідно до цієі? довідки він вже з 12.06.2024 перебував на службі, а відзив було подано 24.06.2024. До того ж окрім довідки з місяця служби, відповідачу нічого не заважало своєчасного подати інші докази, що містяться в письмових поясненнях, так як вони датовані раніше ніж дату подачі відзиву.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційна скарга не містить доводів, щодо відмови в прийнятті відзиву, а тому апеляційним судом ухвала суду в цій частині не переглядалась.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Крім того, слід зазначити, що нормами ст. 83 ЦПК України, а саме частиною 5 встановлено, що у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Згідно з часттиною 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

За положеннями ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення, відповідно до вимог ст. 127 ЦПК України.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

Прийняття судом певного процесуального рішення не може бути віднесено до категорії поважних причин не подання наявних у відповідача доказів разом із відзивом.

Судова колегія бере до уваги, що в порушення приписів ч. 4 ст. 83 ЦПК України заявник не повідомляв письмово суд про те, який доказ він не може подати, причини, з яких цей доказ не може бути подано у зазначений строк та не зазначив докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач звернувся до суду з відзивом 24 червня 2024 року, проте разом з відзивом не заявляв клопотання про неможливість подачі доказів у встановлений строк. З клопотанням про приєднання доказів відповідач звернувся до суду лише 31.07.2024 , тобто майже через місяць після подачі відзиву.

З огляду на вищенаведене, у суду були відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про поновлення строку на подачу доказів.

Колегія суддів також погоджується з доводами апеляційної скарги про відсутність обставин для зупинення провадження у справі з огляду на наступне:

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, виходив із того, що відповідач ОСОБА_2 перебуває у складі Збройних Сил України, а тому, враховуючи положення статті 251 ЦПК України наявні підстави для зупинення провадження у цій справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів в повному обсязі не може погодитися із огляду на таке.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною 1 статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

При виборі і застосуванні норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст. 263 ЦПК України).

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення (постанова Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі № 914/2150/18).

За положеннями пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Верховний Суд у постановах від 9 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17 і від 29 березня 2023 року у справі № 756/3462/20 зазначив, що для зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України необхідно надати докази перебування заявника у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан, і виконання бойових завдань у зоні бойових дій.

Згідно з Довідкою командира військової частини НОМЕР_1 від 15 липня 2024 року за №40/35/10/128/9, солдат ОСОБА_2 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 Східного ОТО Національної гвардії України (місто Слов`янськ Донецької області) з 12 червня 2024 року до теперішнього часу.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Судом першої інстанції не було взято до уваги те, що надана довідка не містить відомостей про те, що військова частина НОМЕР_1 переведена на воєнний стан, а ОСОБА_2 виконує бойові завдання у зоні бойових дій, не перебуває у зоні постійної дислокації, а знаходиться у зоні бойових дій. Дана довідка не є доказам, який підтверджує наявність підстав для зупинення провадження у справі, що передбачені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України. А необґрунтоване зупинення провадження у справі, призведе до порушення конституційних прав сторін, зволікання і затягування строків розгляду справи.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (див. постанова Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 645/331/17, провадження № 61-3429зпв18).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Смірнова проти України» та «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ у справі «Красношапка проти України»).

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про доведеність доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для зупинення провадження у справі , оскільки необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності та призведе до порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що покладає на національні суди обов`язок здійснювати швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Згідно зі ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням наведеного, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 257, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2024 року в оскаржуваній частині-скасувати.

Клопотання ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_4 , про поновлення строку для подання додаткових доказів залишити без задоволення.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2024 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді В.Б.Яцина

Н.П.Пилипчук