КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

12 червня 2024 року місто Київ

Справа № 759/16019/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12116/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О. В. (суддя-доповідач), Мазурик О. Ф., Немировської О. В.

вирішуючи клопотання ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року (ухвалене у складі судді Ул`яновської О. В., повне додаткове рішення складено 02 травня 2024 року)

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сиротюк Ольга Володимирівна,про стягнення боргу за договором позики

ВСТАНОВИВ

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року позов задоволено.

Стягнутоз ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 14.11.2018 у розмірі 480 000 (чотириста вісімдесят тисяч) доларів США.

Стягнутоз ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір по справі у розмірі 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) грн 00 к.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 07 червня 2024 року подав безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року повністю та призначити справу до розгляду під час якого провести судову почеркознавчу експертизу і ухвалити законне рішення.

До апеляційної скарги долучено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що копію оскаржуваного рішення вручено представнику відповідача лише 07 травня 2024 року.

Крім того, на даний час ОСОБА_2 має неповнолітніх дітей, тяжко хвору маму, не працює у зв`язку із зупиненням виробництва та дію воєнного стану.

Вважає, що строк пропущено з поважних причин та просить його поновити.

Суд дослідивши матеріали скарги дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України, учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Матеріалами справи підтверджено, що 22 квітня 2024 року ухвалено оскаржуване рішення, повний текст якого складено 02 травня 2024 року.

Згідно розписки, що міститься в матеріалах справи, представнику відповідача вручено копію оскаржуваного рішення 07 травня 2024 року.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України строк сплинув 06 червня 2024 року.

Апеляційну скаргу подано 07 червня 2024 року, тобто з пропуском строку на один день.

Однак апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень статті 129 Конституції України, статті 17 ЦПК України є складовою права кожного на звернення до суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Враховуючи доводи клопотання та вище викладену практику ЄСПЛ, колегія суддів дійшла висновку, що строк на апеляційне оскарження слід поновити для забезпечення відповідачу права на доступ до суду.

Інший висновок суду буде надмірно формалізованим.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття заяви до розгляду є порушенням права на справедливий судовий захист.

Таким чином, строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Керуючись ст. 127, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

Клопотання ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження - задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Судді