Провадження № 2/537/78/2024
Справа № 537/2949/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2024 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді Мурашової Н.В.,

за участі секретаря Дьяченко В.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Шевцової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом, з внесеними змінами, Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію та гарячу воду,

у с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог, з внесеними змінами.

24 липня 2023 року позивач КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі КП «Теплоенерго») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за спожиту теплову енергію та гарячу воду за період з 01 січня 2021 року по 30 квітня 2021 року в сумі 15141,46 грн., нараховані на суму заборгованості 3% річних в сумі 730,88 грн., інфляційні втрати в сумі 5921,74 грн., а також судові витрати на судовий збір в розмірі 2684,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що КП «Теплоенерго» відповідно до положень ст.6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води. КП «Теплоенерго» надає комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 . В результаті невиконання відповідачем зобов`язань по оплаті отриманих послуг утворилась заборгованість за період з 01 січня 2021 року по 30 квітня 2021 року в сумі 15141,46 грн., яка складається з суми заборгованості з постачання теплової енергії та постачання гарячої води та плати за абонентське обслуговування. У зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, на підставі ст.625 ЦК України, позивач просив за період з 01 січня 2021 року по 23 лютого 2022 року стягнути суму боргу з урахуванням 3% річних в розмірі 730,88 грн. та встановленого індексу інфляції в розмірі 5921,74 грн.

13.10.2023 року позивач КП «Теплоенерго» подав заяву про збільшення розміру позовних вимог. Враховуючи, що ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.07.2023 року скасовано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за спожиту теплову енергію та гарячу воду за період з 01.05.2021 року по 30.11.2022 року в сумі 26422,38 грн. та ОСОБА_2 продовжує ухилятися від сплати отриманих послуг, просили стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь КП «Теплоенерго» заборгованість за спожиту теплову енергію та гарячу воду за період з 01 січня 2021 року по 30 серпня 2023 року в сумі 56870,14 грн., нараховані на суму заборгованості 3% річних в сумі 1244,02 грн., інфляційні втрати в сумі 9676,91 грн., а також судові витрати на судовий збір в розмірі 2684,00 грн. 21.09.2023 року КП "Теплоенерго" отримало ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.07.2023 року, якою скасовано судовий наказ про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , розгляд цієї справи по суті не розпочато. Тому вважали, що строк подання заяви про збільшення позовних вимог не пропущено. (а.с.42-49).

23.05.2023 року, до початку розгляду справи по суті, позивач КП "Теплоенерго" подав заяву про поновлення процесуального строку для подання додаткових доказів у справі, в який фактично зменшив позовні вимоги. Позивач КП "Теплоенерго" просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь заборгованість за спожиту теплову енергію та гарячу воду за період з 01 січня 2021 року по 30 серпня 2023 року в сумі 56870,14 грн., нараховані на суму заборгованості 3% річних в сумі 62,55 грн., інфляційні втрати в сумі 198,38 грн., а також судові витрати на судовий збір в розмірі 2684,00 грн.

Короткий зміст відзиву на позов.

12 жовтня 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Шевцова Л.В. подала до суду відзив на позовну заяву, в якій просила відмовити в задоволенні позову КП «Теплоенерго» про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію та гарячу воду. В обґрунтування відзиву зазначила, що позовні вимоги КП «Теплоенерго» є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам закону. Так, не надано доказів існування між КП «Теплоенерго» та ОСОБА_2 договірних відносин. Не надано доказів що ОСОБА_2 є споживачем комунальних послуг у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , за якою стягується заборгованість за спожиту теплову енергію та гарячу воду. Не доведено, що ОСОБА_2 є власником вказаного житлового приміщення. Не надано доказів, що підтверджують правильність розрахунків КП «Теплоенерго» з врахуванням тарифів за дані послуги. Отже, позивачем КП «Теплоенерго» не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві. Позивачем в порушення чинного законодавства неправомірно нараховано 3% річних та інфляційні втрати, оскільки з 12 березня 2020 року на всій території України було запроваджено карантин. Вказала, що подані позивачем до позовної заяви докази, не засвідчені належним чином. Зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи становить 4000,00 грн. за правничу допомогу. (а.с.36-40).

Короткий зміст відповіді на відзив.

13 жовтня 2023 року КП «Теплоенерго» подали відповідь на відзив, в якому зазначили, що КП «Теплоенерго» надає комунальні послуги з централізованого постачання теплової енергії та постачання гарячої води споживачу за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 , де і має зареєстроване місце проживання. Тобто ОСОБА_2 є споживачем послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Статтею 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Як зазначено у висновку Верховного Суду України, висловленому у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. Відповідно до ст.39 «Правил надання послуг з постачання гарячої води», затверджених Кабінетом Міністрів України, споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуг або у разі відключення його квартири або нежитлового приміщення від мереж централізованого постачання та постачання гарячої води, тому плата за абонентське обслуговування нараховуються всім споживачам, будинки яких обладнані централізованими системами опалення, гарячого водопостачання, водопостачання та водовідведення. Таким чином, ОСОБА_2 зобов`язана сплатити заборгованість за спожиту теплову енергію та гарячу воду за період з 01 січня 2021 року по 30 серпня 2023 року в сумі 56870,14 грн., нараховані на суму заборгованості 3% річних та інфляційні втрати. Твердження відповідача про відсутність підстав для нарахування інфляційних втрат та 3% річних з посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню корона вірусної хвороби (СОVID-19) від 17 березня 2020 року є безпідставним. Так, норма статті 625 ЦК України передбачає нарахування процентів із застосуванням індексу інфляції, що має компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а нарахування 3% річних від простроченої суми є платою за користування грошовими коштами, а не штрафною санкцією у розумінні положень статті 549 ЦК України. Таким чином, наявність заборони на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, яка містить у пункті 4 частини третьої Розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) №530-ІХ від 17.03.2020 - не поширюється на вимоги кредитора, які ґрунтуються на нормі статті 625 ЦК України, та не є неустойкою. Зазначили, що подані до позовної заяви документи відповідають вимогами, передбаченим нормам ЦПК України. З огляду на викладене, просили задовольнити позовні вимоги до ОСОБА_2 в повному обсязі та відмовити ОСОБА_2 у стягненні з КП «Теплоенерго» витрат на професійну правничу допомогу.

Рух справи.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.08.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с.19).

Позиції учасників справи в судовому засіданні.

Представник позивача КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Головньова Л.М. в судовому засіданні позов підтримала, про підстави та обставини якого пояснила так, як це викладено в заяві та відповіді на відзив. Уточнюючи позовні вимоги просила стягнути з ОСОБА_2 на користь КП «Теплоенерго» заборгованість за спожиту теплову енергію та гарячу воду за період з 01 січня 2021 року по 30 серпня 2023 року в сумі 56870,14 грн., нараховані на суму заборгованості 3% річних в сумі 62,55 грн., інфляційні втрати в сумі 198,38 грн.

Представник відповідача адвокат Шевцова Л.В. в судовому засіданні позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Обставини, встановлені судом.

КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надає послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води, зокрема за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №349714410 від 10.10.2023 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності 1/1 частка. (а.с.59-61).

За даними Реєстру територіальної громади Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 22.08.2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.15).

Отже, відповідач ОСОБА_2 є споживачем послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 . А відповідно ОСОБА_2 є належним відповідачем у спорі.

Суд критично відноситься к твердженням адвоката Шевцової Л.В. в судовому засіданні про те, що належними відповідачами у справі є інші співвласники житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до яких позов не був пред`явлений, що є підставою для відмови у його задоволенні. Проте не просила залучити їх до участі у справі.

Разом з тим представник позивача в судовому засіданні стверджувала, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 померли, тому не можуть бути відповідачами у справі.

Учасники процесу не подали суду свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , чи навпаки докази, що вони живі. Не заявили клопотань про витребування в органах РАЦС актових записів про їх смерть, чи про їх відсутність.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ст.322 ЦК України визначено тягар утримання майна. Так, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У ст.369 ЦК України встановлено порядок здійснення права спільної сумісної власності. Так, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Комунальним підприємством не пред`являлись позовні вимоги до інших співвласників, спір щодо їх солідарного обов`язку нести витрати на утримання житлового приміщення у цій справі не вирішувався. Заборгованість по житлово-комунальним платежам стягується з ОСОБА_2 , як з особи, яка зареєстрована та є власником житлового приміщення. В даному випадку питання про права і обов`язки інших співвласників судом не вирішувалось, а ОСОБА_2 не позбавлена можливості, за наявності відповідних умов і обставин, звернутися до інших співвласників домоволодіння з метою відшкодування понесених витрат, якщо вони живі.

З огляду на положення ст.ст. 322, 368, 369 ЦК України, ОСОБА_2 , як особа зареєстрована у житловому приміщенні та є його власником, несе відповідальність за його утримання та оплату наданих комунальних послуг. А тому є належним відповідачем у спорі.

Судовим наказом Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07.02.2023 року у справі №537/65/23 стягнуто з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» заборгованість за спожиту теплову енергію та гарячу воду за період з 01.05.2021 року по 30.11.2022 року в розмірі 26422,38 грн., 3% річних нарахованих на суму заборгованості в сумі 228,70 грн., інфляційні витрати в сумі 2339,68 грн., а також судові витрати 248,10 грн.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.07.2023 року скасовано зазначений судовий наказ №537/65/253 цього суду від 07.02.2023 року.

За розрахунком заборгованості від 01.10.2023 року, наданим позивачем КП «Теплоенерго» до заяви про збільшення позовних вимог, за адресою: АДРЕСА_1 , наявна заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання (у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, плати за абонентське обслуговування) у розмірі 56870,14 грн., що утворилась за період з 01 січня 2021 року по 30 серпня 2023 року.

Мотиви суду та застосовані норми права при ухваленні рішення.

Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.124 Конституції, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожна особа, як слідує зі змісту ст.4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Про стягнення з відповідача основної суми боргу за надані позивачем послуги.

Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року, до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання.

Згідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст.162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги.

Як доведено доказами у справі відповідач ОСОБА_2 є власником житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а також має зареєстроване місце проживання за даною адресою. Отже, є споживачем послуг з теплопостачання за адресою вказаного об`єкта теплопостачання і зобов`язана оплачувати такі послуги за законом.

Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Згідно з п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем та його представником не подано доказів на спростування проведеного позивачем розрахунку заборгованості з оплати постачання теплової енергії та гарячої води.

З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язана оплатити позивачу отримані послуги за спожиту теплову енергію та гарячу воду за період з 01 січня 2021 року по 30 серпня 2023 року в розмірі 56870,14 грн.

Про відповідальність відповідача за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц).

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15).

З огляду на те, що відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання, вона на вимогу позивача повинна сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми.

В поданому до суду відзиві на позов, представник відповідача ОСОБА_5 зазначила, що позивачем КП «Теплоенерго» в позовних вимогах просили стягнути 3% річних та інфляційні втрати, нараховані у період дії карантину, що забороняється чинним законодавством.

Проте такі твердження є помилковими.

Пунктом 4 частини 3 Розділу Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) № 530-ІХ від 17.03.2020 визначено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Норма статті 625 ЦК передбачає нарахування процентів із застосуванням індексу інфляції, що має компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а нарахування 3 % річних від простроченої суми є платою за користування грошовими коштами, а не штрафною санкцією у розумінні положень статті 549 ЦК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що наявність заборони на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, яка містить у пункті 4 частини третьої Розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби(COVID-19)№ 530-ІХ від 17.03.2020 - не поширюється на вимоги кредитора, які ґрунтуються на нормі статті 625 ЦК України та не є неустойкою.

Таким чином, з врахуванням вимог Постанови Кабінету Міністрів України "Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" № 206 від 05.03.2022 року з внесеними змінами, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми зобов`язання в розмірі 62,55 грн. та інфляційні втрати в розмірі 198,38 грн., нараховані за період з квітня 2021 року по грудень 2021 року.

Відповідач не надала суду належних і допустимих доказів на спростування розміру заборгованості за отримані послуги, розміру 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на викладене, з врахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки позов задоволено повністю, то відповідно до положень ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, що підтверджено документально в розмірі 2684,00 грн.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов, з внесеними змінами, Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію та гарячу воду задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води, надані за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 січня 2021 року по 30 серпня 2023 року в розмірі 56870 (п`ятдесят шість тисяч вісімсот сімдесят) грн. 14 коп., а також нараховані за період з квітня 2021 року по грудень 2021 року 3% річних від простроченої суми в розмірі 62 (шістдесят дві) грн. 55 коп., встановлений індекс інфляції в розмірі 198 (сто дев`яносто вісім) грн. 38 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області судові витрати на судовий збір в сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Інформація про сторони:

позивач: Комунальне підприємство «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, , місцезнаходження: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Софіївська, буд.68, р/р НОМЕР_2 у АБ «Укргазбанк»;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Повний текст рішення складений 07.06.2024 року.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В.