справа № 361/1123/22
провадження № 2/361/401/24
РІШЕННЯ

Іменем України

17 травня 2024 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Лебідя В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Нессо, третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова Аліна Анатоліївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Нессо (далі ТОВ Нессо), у якому просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 03 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А., зареєстрований в реєстрі за № 5935, про стягнення з нього на користь відповідача ТОВ Нессо заборгованості в розмірі 12315 грн. і витрат за вчинення виконавчого напису в розмірі 1200 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що 03 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. був вчинений виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 5935, про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінанс Інновація, яке змінило свою назву на ТОВ Нессо, заборгованості за кредитним договором № -1 від 18 березня 2019 року за період з 18 березня по 27 вересня 2019 року в розмірі 12315 грн. та витрат за вчинення нотаріусом цього виконавчого напису в розмірі 1200 грн.

Позивач вважає, що цей виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням вимог законодавства, зокрема, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, не передбачає стягнення заборгованості у безспірному порядку за не посвідченими нотаріально кредитними договорами. Вказував на те, що у даному випадку нотаріусу для вчинення виконавчого напису ТОВ Нессо не був наданий оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору, оскільки кредитний договір № -1 від 18 березня 2019 року нотаріально не посвідчувався, зазначена у виконавчому написі сума заборгованості є необґрунтованою та безпідставною, її розмір ним не визнається та є спірним, нотаріус не перевірив безспірність суми заборгованості.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Васильєв П.С. у судове засідання не з`явилися, у поданій до суду позовній заяві просив суд розглянути справу за відсутності сторони позивача та задовольнити заявлені позовні вимоги повністю.

Відповідач ТОВ Нессо у судове засідання не з`явилося, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялося судом належним чином за його місцезнаходженням, про причини своєї неявки суд не повідомило, відзив на позов та будь-яких заперечень проти даного позову до суду не подавало.

Третя особа приватний нотаріус Гамзатова А.А., будучи повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, пояснення на позов до суду не подавала, витребувані судом у неї документи суду не надала.

Із долученого до позовної заяви позивачем листа Міністерства юстиції України вбачається, що свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане 30 червня 2009 року Міністерством юстиції України за № 7537 на ім`я ОСОБА_2 анульовано.

17 квітня 2024 року від ОСОБА_3 до суду надійшла заява, у якій вона повідомила, що приватний нотаріус Гамзатова А.А. припинила 01 жовтня 2020 року приватну нотаріальну діяльність та усі справи передала до Київського обласного державного нотаріального архіву.

За змістом ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

З`ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. був вчинений виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 5935, про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінанс Інновація (далі ТОВ ФК Фінанс Інновація), яке змінило назву на ТОВ Нессо, суми заборгованості за кредитним договором № -1 від 18 березня 2019 року.

Зі змісту цього виконавчого напису видно, що приватний нотаріус пропонує звернути стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № -1, укладеним ним 18 березня 2018 року із Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінанс Інновація в розмірі 12315 грн. та витрат за вчинення нотаріусом виконавчого напису в розмірі 1200 грн.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом, вважає, що оспорюваний ним виконавчий напис нотаріуса від 03 жовтня 2019 року за № 5935 є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений з грубим порушенням вимог законодавства.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ЦК України, Законом України Про нотаріат від 02 вересня 1993 року № 3425-XII (далі Закон № 3425-XII), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок № 296/5), Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік № 1172).

За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону № 3425-XII нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

За змістом п. 19 ч. 1 ст. 34 цього ж Закону виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

У ч. 1 ст. 87 Закону України Про нотаріат, п. 1.1 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно із ч. 2 ст. 87 Закону України Про нотаріат, п. 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону № 3425-XII нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі ж самі правила та умови вчинення нотаріусами виконавчих написів (п. п. 1, 3 Глави 16 розділу II цього Порядку).

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису про стягнення суми заборгованості нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172. При цьому, даний Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені у Законі № 3425-XII та Порядку № 296/5.

26 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову за № 662 Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Зазначеною постановою до вказаного Переліку внесені зміни, після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, Перелік доповнено новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, згідно із яким для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Внесеними до вказаного вище Переліку змінами нотаріусам було надано право вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, укладених у простій формі, тобто які нотаріально посвідчені не були.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року за № 662 Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, у частині доповнення Переліку новим розділом Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року вказану постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін та вона набрала законної сили.

Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 10.2 постанови № 7 від 20 травня 2013 року Про судове рішення в адміністративній справі роз`яснив, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Оспорюваний ОСОБА_1 виконавчий напис за № 5935 про стягнення із нього на користь ТОВ Нессо (до зміни назви ТОВ ФК Фінанс Інновація) суми заборгованості за кредитним договором, приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. вчинений 03 жовтня 2019 року, тобто уже тоді коли діяла редакція Переліку № 1172, яка передбачала вчинення виконавчого напису нотаріусом лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Згідно із вимогами підпункту 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у цивільній справі № 137/1666/16-ц виклала правовий висновок і роз`яснила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ч. 1 ст. 88 Закону України Про нотаріат). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності суми заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт, зокрема, подання стягувачем відповідних документів нотаріусу, ще не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат, захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, та може оспорювати у судовому порядку вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчого напису нотаріуса може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і необґрунтованість вимог стягувача до боржника.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно із переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України Про нотаріат у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач ТОВ Нессо правом на спростування заявлених позивачем ОСОБА_1 вимог не скористалося, відзив на позов та докази на спростування заявлених позовних вимог, зокрема, копії документів, на підставі, яких був вчинений виконавчий напис, нотаріально посвідчений кредитний договір № -1 від 18 березня 2019 року, який став підставою для вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом, виписки по рахунку, розрахунок суми заборгованості ОСОБА_1 до суду не подавало, що позбавляє суд можливості встановити відповідність поданих нотаріусу ОСОБА_4 документів для вчинення нею виконавчого напису, відповідність заборгованості тій, що зазначена у виконавчому написі, та перевірити дотримання нотаріусом строку її стягнення, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 заперечує категорично наявність заборгованості за вказаним вище кредитним договором.

Відповідачем ТОВ Нессо не надано суду належних та допустимих доказів на обґрунтування того, що приватному нотаріусу Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовій А.А. були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором № -1 від 18 березня 2019 року, доказів надсилання ОСОБА_1 досудових вимог про виконання ним своїх зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, що позбавило позивача можливості реалізувати свої права щодо вирішення спору в добровільному порядку чи оскарження такої заборгованості, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача ОСОБА_1 , який зазначений у виконавчому написі нотаріуса, перед відповідачем ТОВ Нессо, є безспірним.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вчинений 03 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Гамзатовою А.А. виконавчий напис за реєстровим № 5935 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ Нессо заборгованості за кредитним договором № -1 від 18 березня 2019 року за період з 18 березня по 27 вересня 2019 року в розмірі 12315 грн. та витрат за вчинення нотаріусом виконавчого напису в розмірі 1200 грн. не відповідає вимогам закону, тому цей виконавчий напис приватного нотаріуса суд визнає таким, що не підлягає виконанню.

Вирішуючи питання про розподіл заявлених позивачем ОСОБА_1 понесених ним судових витрат у даній справі, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ч. ч 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У ч. ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За змістом ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові від 18 січня 2024 року у справі № 9901/459/21 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження отриманої правничої допомоги позивач ОСОБА_1 подав до суду ордер серії АЕ № 1124863 про надання йому правничої допомоги адвокатом Васильєвим П.С.; договір про надання юридичних послуг адвокатом, укладений 16 лютого 2022 року між ним та адвокатом Васильєвим П.С.; додаткову угоду до договору про надання юридичних послуг адвокатом від 16 лютого 2022 року; акт прийняття-передачі юридичних послуг від 21 лютого 2022 року; квитанцію № Е65К-Е92К-Т4ЕТ-7098 від 05 липня 2022 року про сплату позивачем ОСОБА_1 на рахунок адвоката Васильєва П.С. грошових коштів у сумі 3000 грн.

Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що заявлена сума відшкодування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката пов`язана з розглядом судом цієї справи, цей розмір витрат є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, підтверджений належними і допустимими доказами, тому суд вважає, що з відповідача ТОВ Нессо на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені ним витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3000 грн.

За змістом ч. 3 ст. 22 Закону України Про захист прав споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, споживачі звільняються.

Верховний Суд у постанові від 19 жовтня 2022 року у справі № 743/1481/21 виклав правовий висновок та зазначив, що споживач, який звернувся до суду з позовом про захист своїх прав, звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що ОСОБА_1 від сплати судового збору звільнений, суд вважає, що з відповідача ТОВ Нессо на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, який підлягав сплаті при подачі до суду позову в розмірі 992 грн. 40 коп. та заяви про забезпечення позову в розмірі 496 грн. 20 коп., що в загальному розмірі складає 1488 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 49, 76, 77, 79, 81, 89, 133, 134, 137, 141, 259, 263 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений 03 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за № 5935, про стягнення із ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінанс Інновація, , заборгованості за кредитним договором № -1 від 18 березня 2019 року в розмірі 12315 (дванадцять тисяч триста п`ятнадцять) грн. та витрат за вчинення нотаріусом виконавчого напису в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Нессо, , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Нессо, , на користь держави судовий збір у розмірі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.