Справа № 513/564/24
Провадження № 2/513/609/24
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2024 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючої судді Рязанової К.Ю., за участю секретаря судового засідання Филипчук Л.В., представника відповідача Реу Р.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Сарата в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною МОТОРНОГО (транспортного) СТРАХОВОГО БЮРО УКРАЇНИ до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із регламентованою виплатою, -

у с т а н о в и в:

29 квітня 2024 року до Саратського районного суду Одеської області надійшла позовна заява МОТОРНОГО (транспортного) СТРАХОВОГО БЮРО УКРАЇНИ до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із регламентованою виплатою, яка 29 квітня 2024 року передана у провадження судді Рязанової К.Ю. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Позовні вимоги обґрунтувані тим, що 30 грудня 2021 року приблизно о 17 год. 55 хв. в смт. Сарата, Білгород-Дністровському районі, Одеської області, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «MERCEDES E 320» державний номерний знак НОМЕР_1 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП ОСОБА_3 від отриманих тяжких тілесних травм загинув на місці транспортної пригоди.

Вказані обставини ДТП були встановлені на досудовому слідстві (провадження № 0001476 від 30 листопада 2021 року) та відображені у постанові СУ ГУ НП в Одеській обл. про закриття кримінального провадження від 30 липня 2022 року за відсутністю в діях особи винної у ДТП складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та встановлено наявність в діях відповідача порушень у водія правил безпеки дорожнього руху, що спричинило ДТП відповідно до п/п «а» пункту 2.9. ПДР України.

На час ДТП водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом («MERCEDES E 320» державний номерний знак НОМЕР_1 ) без чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Про це свідчить відсутність інформації щодо страхування вказаного транспортного засобу в єдиній централізованій базі даних МТСБУ. Заподіяна Відповідачем внаслідок ДТП шкода не була відшкодована потерпілим особам.

02 травня 2024 року Саратським районним судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

10 жовтня 2024 року Саратським районним судом постановлено ухвалу, якою у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Реу Р.В. про поновлення строку для подання відзиву відмовлено. Відзив, поданий представником відповідача - адвокатам Реу Р.В. 10 жовтня 2024 року, залишено без розгляду, спір вирішено вирішувати за наявними матеріалами справи. У задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Реу Р.В. про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору до участі у цивільній справі за позовом МОТОРНОГО (транспортного) СТРАХОВОГО БЮРО УКРАЇНИ до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із регламентованою виплатою - відмовлено.

11 листопада 2024 року Саратським районним судом постановлено ухвалу, якою у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Реу Р.В. про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та залучення третьої особи до розгляду у справі - залишено без розгляду.

Представник позивача до суду не з`явився, однак надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, та зазначив, що у діях ОСОБА_2 відсутній склад правопорушення, він не винен у загибелі ОСОБА_3 , а отже не повинен сплачувати вказані кошти. Крім того, ним було надано ОСОБА_4 1000 доларів США, що була еквівалентна 27300 грн. Крім того, відповідач поніс матеріальні збитки, зокрема ремонт пошкодженого автомобіля. Також ОСОБА_4 скрила інформацію щодо взаєморозрахунків між нею та відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд доходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що 30 грудня 2021 року приблизно о 17 год. 55 хв. в смт. Сарата, Білгород-Дністровському районі, Одеської області, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «MERCEDES E 320» державний номерний знак НОМЕР_1 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП ОСОБА_3 від отриманих тяжких тілесних травм загинув на місці транспортної пригоди.

Як вбачається з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001476 від 30 грудня 2021 року були внесені відомості за даним фактом та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України.

Постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Одеській області Супруненко О.П. від 30 липня 2022 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 листопада 2021 року за № 0001476, закрито в частині кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Копію матеріалів та постанову про закриття кримінального провадження вирішено направити до Управління патрульної поліції в Одеській області для притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за порушення вимог п/п «а» п.2.9 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2001 року.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як водія автомобіля марки «MERCEDES E 320» державний номерний знак НОМЕР_1 , без чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно копії Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 05 січня 2022 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 30 вересня 2014 року батьком ОСОБА_5 є ОСОБА_3 .

08 серпня 2022 року ОСОБА_6 , який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до Моторно (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату відшкодування заподіяної в результаті ДТП шкоди витратах на утримання у розмірі 234000 грн та поховання у розмірі 26000,00 грн.

МТСБУ складено довідку про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих №1 від 13 вересня 2022 року, відповідно до якої визначено ОСОБА_4 (матері ОСОБА_5 ) сплату за шкоду заподіяну в результаті ДТП у сум 234000,00 грн та 26000,00 грн.

Згідно з наказом заступника генерального директора МТСБУ № 3/8520 від 14 вересня 2022 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих прийнято рішення про сплату ОСОБА_4 234000,00 грн за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди та відповідно до платіжного доручення №933870 від 16 вересня 2022 року перераховано вказану суму коштів на рахунок останньої.

Згідно з наказом заступника генерального директора МТСБУ № 3/12882 від 19 грудня 2022 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих прийнято рішення про сплату ОСОБА_4 26000,00 грн за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди та відповідно до платіжного доручення №937337 від 23 грудня 2022 року, перераховано вказану суму коштів на рахунок останньої.

Отже, позивачем було сплачено ОСОБА_4 (матері ОСОБА_5 ) страхове відшкодування шкоди на загальну суму 260000,00 грн.

Частинами 1-3 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Частиною 1 статті 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч.1). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2).

Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 21.1 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Згідно з пунктом 39.2.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 39.2.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що основними завданнями МТСБУ є, зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (підпункт «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди ( пункт 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть (пункт 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

ДТП трапилась 30 грудня 2021 року, розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 6500,00 грн. Таким чином розмір відшкодування, пов`язаного з витратами на утримання становить 234000,00 грн. (6500,00 грн. х 36 = 234000,00 грн.).

Як встановлено судом, 03 жовтня 2022 року ОСОБА_7 сплачено на користь ПП ОСОБА_8 кошти на ритуальні послуги у сумі 26734,00 грн.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18); від 26 квітня 2022 року у справі №184/1641/20 (провадження №61-14226св21).

У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14 та Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі №184/1641/20 ( провадження №61-14226св21).

Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відсутність вини водія незабезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, що спростовує доводи представника відповідача щодо того, що ОСОБА_2 за відсутності вини не має відшкодовувати шкоду.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з пунктом 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Також, суд відхиляє доводи захисту щодо того, що звернулась із виплатою неуповноважена особа, оскільки потерпілим в рамках кримінального провадження був визнаний ОСОБА_9 .

Разом з тим, відповідно до заяви від 08 серпня 2022 року батьками загиблого ОСОБА_3 є ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Батько загиблого ОСОБА_10 просить належне страхове відшкодування пов`язане із ДТП, що відбулось 30 грудня 2021 року в якій загинув ОСОБА_3 відшкодувати на користь онука ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_5 , відповідно уповноважа щодо захисту прав свого сина (ст.154 СК України).

Щодо отримання ОСОБА_4 коштів, суд зазначає, що належних та допустимих доказів зазначеного суду надано не було.

Отже, позивачем правомірно заявлені вимоги про відшкодування за рахунок відповідача суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 260000,00 гривень.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить до висновку про задоволення позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 3900,00 гривень, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 1187, 1191 Цивільного кодексу України, ст. 27, п. 41.1 ст. 41 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 177, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Позов МОТОРНОГО (транспортного) СТРАХОВОГО БЮРО УКРАЇНИ до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із регламентованою виплатою - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 260000 (двісті шістдесят тисяч) гривень 00 копійок, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3900 (три тисячі дев`ятсот) гривень 00 копійок, а всього 263900 (двісті шістдесят три тисячі дев`ятсот) гривень 00 копійок.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:

Позивач: МОТОРНЕ (транспортне) СТРАХОВЕ БЮРО УКРАЇНИ (м. Київ, бульвар Русанівський, 8, , МФО 322313, р/р НОМЕР_4 в «Укрексімбанк»).

Представник позивача - Безверський Руслан Васильович, свідоцтво на права зайняття адвокатською діяльністю №1234 від 03 лютого 2004 року.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 .

Представник відповідача - адвокат Реу Руслан Васильович, свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю ОД № 003029, видане 21 червня 2017 року Радою адвокатів Одеської області, місцезнаходження: 68200, смт. Сарата, вул. Крістіана Вернера, 82 А, Білгород-Дністровського району Одеської області.

Повний текст рішення складено 11 листопада 2024 року.

Суддя К. Ю. Рязанова