Справа № 464/7632/23 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/811/811/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

з участю: представника апелянта - адвоката Федчишина А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Федчишина Андрія Євгеновича на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 28 лютого 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, Львівської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ; встановлення факту того, що місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Нью-Йорк, США, є м. Львів, Україна.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 лютого 2024 року заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, Львівської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без розгляду.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Федчишин Андрій Євгенович, подавши апеляційну скаргу.

Вважає оскаржуване судове рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Спору про право заінтересованих осіб на сьогоднішній день немає, оскільки жодна заінтересована особа на заявила спір про право в тому числі і Львівська міська рада.

Вказує, що з довідки про склад сім`ї квартири АДРЕСА_2 від 1995 року вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі з 02.02.1988 року. Тобто станом на 1995 рік ОСОБА_2 з 1988 року був зареєстрований у вище вказаній квартирі і жодних інших фактичних даних про зняття з реєстрації ОСОБА_2 за адресою, АДРЕСА_1 немає.

Зазначає, що у заявника ОСОБА_1 відсутні інші можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт того, що її батько ОСОБА_2 проживав та був прописаний на момент смерті за адресою, АДРЕСА_1 . Встановлення цього юридичного факту потрібно лише для захисту майнових прав ОСОБА_1 . Фактично для успадкування майна після смерті її батька ОСОБА_2

Просить ухвалу суду скасувати та направити справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення до Сихівського районного судом м. Львова для продовження розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта - адвоката Федчишина А.Є. на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції вважав, що встановлені обставини в сукупності свідчать про наявність у справі спору про право, у зв`язку з чим заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно залишити без розгляду та роз`яснити право звернутись до суду в порядку позовного провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження /загального або спрощеного; 3) окремого провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ; встановити факт того, що місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Нью-Йорк, США, є м. Львів, Україна.

Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем необхідно заявнику для оформлення спадщини.

За таких обставин, спір щодо спадкового майна, у тому числі і встановлення факту спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем, підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Федчишина Андрія Євгеновича - залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 28 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 червня 2024 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.