Справа № 367/3937/23
Провадження №2/367/2814/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

11 листопада 2024 року м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області

в складі: головуючого судді Одарюка М.П.,

за участю: секретаря судового засідання Бобриш М.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу № 367/3937/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та стягнення коштів,

встановив:

В червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд:

- визнати договір від 21.08.2021 року про наміри з передачею завдатку, укладений між ним та відповідачем недійним з підстави його вчинення під впливом обману;

- стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 53 200,00 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що 21 серпня 2021 року уклав з ОСОБА_3 письмовий Договір про наміри з передачею завдатку. Відповідно до пункту 1.1 Договору сторони зобов`язались укласти у майбутньому, в обумовлений пунктом 6.1. Договору строк, і належним чином оформити Основний договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (підпункт а) пункту 1.2 Договору); земельної ділянки, кадастровий номер :01:158:3102, загальною площею 0,0299 га, цільовим призначенням "для індивідуального дачного будівництва", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (підпункт (б) пункту 1.2 Договору) та належить Продавцю на праві власності (пункт 1.3 Договору). Згідно із пунктом 2.1. Договору Продавець згодний продати, а Покупець згодний купити зазначений Об`єкт за ціною в еквіваленті 105 000 (сто п`ять тисяч) доларів США, за комерційним курсом продажу долару США https://privatbank.ua на дату підписання 2 793 000 (два мільйони сімсот дев`яносто три тисячі) гривень. Позивач фактично надав, а Відповідач підтвердив отримання грошової суми у розмірі 2000 (дві тисячі) доларів США, що станом на день укладання Договору складало 53200 (п`ятдесят три тисячі двісті) гривень, яка "буде зарахована у належний з Покупця платіж за Основним договором" (пункт 5.1 Договору). Укладення Основного договору мало бути здійснено у термін не пізніше 20 вересня 2021 року (пункт 6.1 Договору). Основний договір до 20 вересня 2021 року не укладений, зокрема, з причин ненадання правовстановлюючих документів та технічної документації на житловий будинок, договорів у сфері житлово-комунальних послуг (послуг з постачання та розподілу природного газу та централізованого водовідведення, тощо). Крім того, в ході перевірки фактичних обставин потенційної справи встановлено: земельна ділянка з кадастровим номером :01:158:3102 з дня державної реєстрації права власності на неї 13.08.2021 року (до укладання Договору) Відповідачу не належить; відомості з Державного реєстру речових прав про реєстрацію будинку як нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні; у власності Відповідача житловий будинок за адресою; АДРЕСА_1 не перебуває. Тобто, між Позивачем та Відповідачем укладений попередній письмовий, без нотаріального посвідчення договір про укладення в майбутньому Основного договору - купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку та земельної ділянки, на якій він знаходиться (домоволодіння), право власності на які на момент укладання Договору у Відповідача відсутнє. При цьому Відповідач підтверджує титул власника земельної ділянки. Відповідач отримав від Позивача кошти у сумі 2000 (дві тисячі) доларів США, яка буде зарахована у належний з Покупця платіж за Основним договором. Численні спроби врегулювати спір поза судом, повернути передані кошти завершились відмовою ОСОБА_3 у грубій формі.

У відзиві, наданому суду, відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач вказує, що між ними був укладений попередній договір без нотаріального посвідчення, вважає, що між ними був укладений договір про наміри, а не попередній договір, у зв`язку з чим він не згоден з правовим обґрунтуванням позову в цій частині. Позивача в оману не вводив, оскільки він бачив недобудований будинок та погодився його придбати. Про те, що відповідач не був власником земельної ділянки, а був представником позивач також знав.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Відповідач заперечував проти позовних вимог, вважає їх незаконними, необґрунтованими та недоведеними.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 21 серпня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено, в простій письмовій формі, договір про наміри з передачею завдатку.

Згідно п. 1 вказаного договору сторони зобов`язуються в майбутньому, в обумовлений в п. 6.1 цього договору строк укласти і належним чином оформити основний договір нерухомого майна на умовах і в порядку, визначених цим попереднім договором ( а.с.17-18).

Пунктом 1.2 договору встановлено, що нерухомим майно є:

житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельна ділянка, кадастровий номер :01:158:3102, загальною площею 0,0299 га, цільовим призначенням, для індивідуального дачного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із пунктом 2.1. Договору Продавець згодний продати, а Покупець згодний купити зазначений Об`єкт за ціною в еквіваленті 105 000 (сто п`ять тисяч) доларів США, за комерційним курсом продажу долару США https://privatbank.ua на дату підписання 2 793 000 (два мільйони сімсот дев`яносто три тисячі) гривень.

Пунктом 3.1.1 договору встановлено, що продавець зобов`язується укласти із покупцем основний договір у термін та на умовах, встановлених цим договором.

Пунктом 4.1.1 договору встановлено, що покупець зобов`язується укласти із покупцем основний договір у термін та на умовах, встановлених цим договором.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що за домовленістю сторін, укладення та нотаріальне посвідчення основного договору здійснюватиметься в термін не пізніше 20 вересня 2021 року в приміщенні нотаріату.

Як вказує позивач, основний договір до 20 вересня 2021 року не укладений, зокрема, з причин ненадання правовстановлюючих документів та технічної документації на житловий будинок, договорів у сфері житлово-комунальних послуг (послуг з постачання та розподілу природного газу та централізованого водовідведення, тощо).

Відповідно до частини першої статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Частиною першою статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім

є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на ч. 4 ст. 635 ЦК України, оскільки договір про наміри, який був укладений учасниками справи 21 серпня 2021 року, хоча і носить назву «Договір про наміри з передачею завдатку», однак має волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, оскільки сторони зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) (п. 6.1 договору) на умовах, встановлених попереднім договором (п.1 договору), а отже договір про наміри з передачею завдатку укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є попереднім договором.

Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до частин першої, другої статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Отже, оскільки укладення договором про наміри з передачею завдатку (попереднього договору) від 21 серпня 2024 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було обумовлене наявністю у сторін намірів щодо укладення в подальшому договору купівлі-продажу нерухомого майна, який згідно з частиною першою статті 657 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню, то недотримання сторонами вимог щодо нотаріального посвідчення попереднього договору вказує про його нікчемність відповідно до частини першої статті 220 ЦК України.

Визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Відсутність зобов`язань між сторонами, відповідно, унеможливлює стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 коштів на підставі статті 571 ЦК України, якою визначено правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком.

Разом з тим, до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином застосовуються положення глави 83 ЦК України (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави).

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2022 року у справі № 127/13491/21-ц. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України

є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Встановлено, що ОСОБА_1 до підписання договору про наміри з передачею завдатку від 21 серпня 2021 року на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі продажу нерухомого майна зазначеного в договорі передав ОСОБА_3 завдаток у розмірі 53 200,00 грн ( п.5.1 договору).

Оскільки договор про наміри з передачею завдатку від 21 серпня 2021 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є нікчемним в силу вимог закону, то відсутні підстави вважати наявність між сторонами договірних правовідносин.

Сторони у справі не оспорювали факт передачі ОСОБА_1 53 200,00 грн ОСОБА_3 .

У особи виникає зобов`язання повернути отримане майно, зокрема, грошові кошти, згідно зі статтею 1212 ЦПК України, як безпідставно набуте, якщо особа отримала їх без правової підстави, за відсутності договірних правовідносин щодо цього майна.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі № 439/1683/18.

Доказів того, що між сторонами існують якісь договірні правовідносини, у матеріалах справи немає.

У постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави, у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Положення частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання.

Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 357/8975/20.

Встановлено, що спірні правовідносини не є договірними, тому заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги повинні вирішуватися відповідно до статті 1212 ЦК України.

Отже, вимоги ОСОБА_1 . До ОСОБА_3 про стягнення коштів у сумі 53 200,00 грн переданих за недійсним правочином, підлягають задоволенню відповідно до статті 1212 ЦК України.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати на сплату судового збору в сумі 2147,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,81,141,258,259,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 53 200 (п`ятдесят три тисячі двісті) гривень 00 копійок та судовий збір у сумі 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок.

В іншій частині позовні вимог - відмовити.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя М.П. Одарюк