ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2567/23 Номер провадження 22-ц/814/2911/24Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л.В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Чумак О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край»

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 10 червня 2024 року у складі судді Максименко Л. В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» про стягнення коштів (орендної плати, інфляційних витрат, 3% річних, індексації орендної плати),

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивовано тим, що між нею та ТОВ «Агро-Край» з урахуванням додаткових угод до договорів оренди землі від 09.09.2015 та 02.01.2016 укладено договори оренди належних їй на праві власності земельних ділянок сільськогосподарського призначення площею 2,8211 га (рілля) кожна, кадастрові номери :00:001:0485, :00:001:0486, :00:001:0484, що знаходяться на території Лютенської (до об`єднання Рашівської) сільської ради Миргородського (колишнього Гадяцького) району Полтавської області.

Позивач - орендодавець у повному обсязі та належним чином виконала взяті на себе договірні зобов`язання, передавши в строкове орендне користування відповідачу земельні ділянки сільськогосподарського призначення.

Натомість відповідач - орендар, у порушення своїх зобов`язань не виплатив орендну плату відповідно до умов договорів оренди землі за 2021 та 2022 роки.

На неодноразові звернення щодо сплати заборгованості по орендній платі, відповідач свої зобов`язання не виконав, мотивуючи тим, що в першу чергу орендна плата виплачується тим орендодавцям, які будуть продовжувати договори оренди землі.

Посилаючись на викладені обставини та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 22.11.2023 (а. с. 80-81), остаточно просила суд стягнути з ТОВ «Агро-Край» на її користь заборгованість по орендній платі за користування земельними ділянками кадастрові номери :00:001:0484, :00:001:0485, :00:001:0486, за 2022 рік з урахуванням 3% річних та інфляційних витрат у загальному розмірі 24 989 грн, з них 23 151,48 грн основний борг, 851,53 грн 3% річних, 985,99 грн інфляційні витрати.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 10 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за користування земельними ділянками (кадастровий номер :00:001:0484 та :00:001:0486) за 2022 рік у загальному розмірі 24 989 грн, з яких 23 151,48 грн орендна плата, 851,53 грн - 3% річних, 985,99 грн -інфляційні втрати.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 581,35 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку по оплаті орендної плати та наявністю правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості та інших виплат, передбачених чинним законодавством.

Не погодившись з вказаним рішенням в частині стягнення витрат на правничу допомогу, представник ТОВ «Агро-Край» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції в цій частині та здійснити перерозподіл витрат на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягнувши з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2 707,50 грн.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що при визначенні суми витрат на правничу допомогу суд першої інстанції мав врахувати обсяг і характер виконаної адвокатом роботи, конкретні обставини справи і її складність.

Вказує, що з матеріалів справи вбачається, що перелік наданих адвокатом послуг не відповідає дійсності та суперечить матеріалам справи, процесуальні документи, подані позивачем не містять ґрунтовного аналізу норм матеріального та процесуального права, а їх виготовлення не вимагало значного обсягу технічних робіт.

Вважає, що в даній справі заявлені судові витрати є завищеними, оскільки справа не потребує великої правової кваліфікації щодо даного предмета спору.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується та у відповідності до вимог частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами пункту 6 частини першої статті 264, пункту 2 частини п`ятої статті 265 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, про що зазначається у резолютивній частині рішення.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України відносяться витрати на професійну правничу допомогу, за правилами пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно частин першої, другоїстатті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача ОСОБА_1 в суді першої інстанції здійснювалось адвокатом Рой І. В. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2122 від 11.04.2018, виданого на підставі рішення ради адвокатів Полтавської області) на підставі договору про надання правничої допомоги № б/н від 03.07.2023 та ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ № 1153552 (а. с. 40, 41-42).

Додатковою угодою № 1 до вказаного договору від 03.07.2023 сторони погодили також представництво Адвокатом інтересів Клієнта в Гадяцькому районному суді Полтавської області та розмір гонорару в сумі 5 000 грн (а. с. 43).

В Акті виконаних робіт № 1 до Договору про надання правової допомоги № б/н від 30.06.2023 клієнт ОСОБА_1 та адвокат Рой І. В. підтвердили факт надання правничої допомоги та її оплати у визначеному договором розмірі - 5 000 грн з переліком наданих адвокатських послуг.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідач на користь позивача витрати на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що сума витрат на професійну правничу допомогу, заявлена позивачем, підтверджена належними доказами, є співмірною зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та враховуючи, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині з огляду на наступне.

Відповідно достатті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Для цілей розподілу таких судових витрат між сторонами за результатами розгляду справи суд враховує, що: 1) розмір витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставіст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були понесені фактично, а їхній розмір є обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (Див. рішення «Лавентс проти Латвії» («Affaire Lavents c. Lettonie»), заява №58442/00 § 154).

Водночас за змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Так, під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач ТОВ «Агро-Край» подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги з 5 000 грн до 1 500 грн. Вказував, що заявлена в позові сума судових витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною заявлених стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом витраченим на виконання робіт. При цьому зазначив, що позивачем не надано доказів оплати таких витрат, що є необхідною умовою для їх стягнення (а. с. 84-86).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Факт судових витрат позивача на правничу допомогу доводиться копією Договору про надання правничої допомоги та Додаткової угоди від 03.07.2023, укладеними між ОСОБА_1 та адвокатом Рой І. В., обсягом наданих адвокатом послуг та актом виконаних робіт від 24.07.2023, яким засвідчено сплату позивачем адвокату 5 000 грн, що спростовує доводи апелянта про відсутність таких витрат.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надані документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа № 280/2635/20).

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом і клієнтом з питань визначення розміру гонорару чи його зменшення можливо лише за умови обґрунтованості та наявності доказів підтвердження невідповідності витрат фактично наданим послугам (постанови Верховного Суд від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19, від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17, провадження № 61-11991св20).

Саме на сторону, яка подає клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а не на суд, покладено обов`язок доказування неспівмірності таких витрат.

Доказів неспівмірності судових витрат позивача у звязку із наданням правничої допомоги стороною відповідача не надано і обставин, встановлених частиною четвертою статті 137 ЦПК України, суду не доведено.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана правова позиція є усталеною, зокрема, викладена у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 923/560/17, від 10 листопада 2021 року у справі № 329/766/18, від 24 січня 2024 року у справі № 357/13634/21

Оцінивши надані докази на підтвердження розміру понесених позивачем судових витрат, врахувавши задоволення позовних вимог, складність справи та обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, а також критерій реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування позивачеві понесених витрат на правничу допомогу адвоката Рой І. В. у розмірі 5 000 грн.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на порушення норм процесуального права або неправильне застосування судом норм матеріального права не вказують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» залишити без задоволення.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області 10 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Чумак