ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 757/41557/21-ц

провадження № 61-8234св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Пархоменка П. І.,

учасники справи

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Українське Дунайське пароплавство»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2022 року у складі судді Бусик О. Л. та постанову Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року у складі колегії суддів:Матвієнко Ю. О., Гуля В. В., Мельника Я. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (далі - ПрАТ «УДП») про зобов`язання видати оригінал трудової книжки, внесення запису до трудової книжки та стягнення вихідної допомоги.

Позов мотивований тим, що наказом від 28 квітня 2021 року № 68 «Щодо особового складу» припинено повноваження позивача на посаді виконуючого обов`язки заступника правління ПрАТ «УДП» зі звільненням його з роботи 30 квітня 2021 року відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України. Пунктом 3 цього наказу було передбачено виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку, а також компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 11 грудня 2020 року до 30 квітня 2021 року у кількості 5 календарних днів. Службі управління персоналом доручено забезпечити видачу позивачу належно оформленої трудової книжки відповідно до вимог законодавства України.

30 квітня 2021 року позивач подав заяву № 1 про повний розрахунок в останній робочий день на ім`я виконувача обов`язків голови Правління ПрАТ «УДП», однак повного розрахунку з позивач не здійснив.

Таким чином, оскільки звільнення позивача відбулось у квітні 2021 року, розрахунок середньомісячної заробітної плати проводиться за березень 2021 року (124 369,75 грн, 22 дні) та лютий 2021 року (81 733,75 грн, 20 робочих днів), який становить 103 051,72 грн. Розмір середньоденної заробітної плати складає 4 907,23 грн, середній заробіток за час затримки буде вирахувано (шляхом множення 4 907,23 грн на кількість робочих днів) за період з дня звільнення (30 квітня 2021 року) по день фактичного розрахунку, а в разі його непроведення - по день ухвалення рішення.

Просив суд:

зобов`язати ПрАТ «УДП» видати йому оригінал (дублікат) трудової книжки;

внести запис до трудової книжки «звільнено з роботи відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України», зазначивши датою звільнення фактичний день видачі йому трудової книжки;

стягнути з ПрАТ «УДП» на його користь вихідну допомогу в розмірі 618 310,32 грн та середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум з дня звільнення до фактичного розрахунку, а в разі його непроведення - по день ухвалення рішення.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що, звертаючись до суду з позовом, позивач не надав до суду наказ про його звільнення від 28 квітня 2021 року № 68 на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, що виключає можливість встановлення судом фактичного дня його звільнення в указану позивачем дату. При цьому, за травень та червень 2021 року позивач отримував заробітну плату, що свідчить про продовження ним з відвідачем трудових відносин до червня 2021 року.

Трудова книжка в порушення вимог чинного законодавства з грудня 2019 року знаходилась у позивача, що свідчить про відсутність підстав для висновку про порушення відповідачем строків видачі трудової книжки, а відтак і зобов`язання ПрАТ «УДК» внесення запису до трудової книжки «звільнено з роботи відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України», зазначивши датою звільнення фактичний день видачі йому трудової книжки.

Оскільки позивач не довів факту його звільнення на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, як і не довів незаконну бездіяльність відповідача у невидачі йому трудової книжки, відсутні й підстави для стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки виплати належних йому сум.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 посилався на звільнення його з роботи на підставі наказу № 68 від 28 квітня 2021 року, однак відповідач указану обставину заперечував, посилаючись на те, що насправді позивач був звільнений з посади заступника в. о. голови Правління ПрАТ «УДП» на підставі наказу № 21л від 14 червня 2021 року за прогули без поважних причин. На підтвердження своїх заперечень відповідач надав суду копію наказу № 21л від 14 червня 2021 року та докази виплати позивачу ОСОБА_1 заробітної плати за травень та червень 2021 року, що підтверджує факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з ПрАТ «УДП».

При цьому позивач наказу № 68 від 28 квітня 2021 року суду не надав, а його посилання на те, що наказ був долучений ним до позовної заяви, втрачений працівниками апарату суду, є безпідставними, оскільки з наявного у справі опису вкладення (т. 1, а. с. 6) вбачається, що позивач 30 липня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва направив лише позовну заяву на 5-ти аркушах без додатків до неї.

Недоведеними є і посилання позивача на те, що відповідач не видав йому при звільненні трудової книжки, оскільки відповідач, заперечуючи дану обставину, надав суду належні та допустимі докази, які підтверджують, що трудова книжка знаходиться у ОСОБА_1 з грудня 2019 року.

Враховуючи те, що позивачем суду не було надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 .

Щодо долученої позивачем до апеляційної скарги копії наказу № 68 від 28 квітня 2021 року (т. 1, а. с. 203), то колегія суддів зазначає, що відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Позивач суду апеляційної інстанції доказів неможливості подання наказу № 68 від 28 квітня 2021 року до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно від нього не залежали, не надав, відтак апеляційний суд цей наказ, як доказ, не приймає.

Аргументи учасників справи

У травні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що він надав суду належні і допустимі докази додання до позовної заяви копії указаного наказу № 68 від 28 квітня 2021 року (про це свідчить частина позовної заяви з додатками, в якій цей доказ зазначений). Також суд апеляційної інстанції не надав жодних спростувань того, що за відсутності в матеріалах суду копії наказу № 68 від 28 квітня 2021 року суд першої повинен був закрити провадження, адже в такому випадку не було навіть предмету позову. Незважаючи на таку процесуальну диверсію з боку невстановлених осіб (чи то працівників суду, чи то дій сторонніх осіб), він ще раз подав копію наказу № 68 від 28 квітня 2021 року, вже до суду апеляційної інстанції. Проте суди неправомірно не прийняли указаний доказ, чим позбавили його права на чесний та справедливий суд, гарантований статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, суд апеляційної інстанції проігнорував письмові докази, подані третьою особою у справі, яка безпосередньо підтвердила підписання з його боку зазначеного наказу в момент перебування на посаді в. о. голови правління відповідача. Однак суди надали перевагу письмовим доказам у вигляді службової записки від 17 травня 2021 року, складеної старшим інспектором служби управління персоналом ПрАТ «УДП» Ж. Давидової, яка не має жодного відношення до трудових відносин позивача, адже виконувала функції секретаря інших заступників голови правління.

Суд апеляційної інстанції у мотивувальній частині постанови посилається на подану в. о. голови Правління ПрАТ «УДП» ОСОБА_9. начальнику Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 366 КК України («Службове підроблення»), та внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Однак суд не мав права посилатись на неналежні та допустимі докази, адже згідно статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Позивач також подавав відповідні заяви про вчинення кримінальних правопорушень з боку в. о. голови Правління ПрАТ «УДП» ОСОБА_9., в судовому порядку відкриті кримінальні провадження за статтями 387, 383 КК України.

Окрім цього, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, також посилається на «показання» якогось старшого інспектора з кадрів відповідача, що було додано начебто до заяви про вчинення кримінального правопорушення, яка в телефонному режимі отримала від в.о. заступника голови Правління ПрАТ «УДП» ОСОБА_3. усне розпорядження про підготовку наказів про звільнення його та двох інших в. о. заступників, в тому числі позивача із займаних посад з 30 квітня 2021 року. Проте, зазначене не відповідає дійсності, адже ані зазначений інспектор кадрів, ані ОСОБА_3 не є учасниками справи, судом як свідків до суду вони не викликались, будь-яких письмових доказів від них безпосередньо не надавались.

Суди без належних та допустимих доказів встановили, що трудова книжка позивача начебто знаходилась у нього з грудня 2019 року, посилаючись лише на службову записку Давидової Ж. В . В одному з судових засіданні у цій справі позивач дійсно на вимогу суду надавав нову трудову книжку, яку він вимушений був завести, адже відповідач не повернув йому трудову книжку після звільнення.

Окрім того, зазначена справа була прийнята до провадження колегією суддів: ОСОБА_8., Сухановою Є. М., Сушко Л. П., однак постанова апеляційного суду прийнята іншою колегією суддів: Матвієнко Ю. О., Гуля В. В., Мельника Я. С. Таким чином, оскаржувана постанова апеляційного суду прийнята неповноважним складом суду. Також, як вбачається з тексту копії оскаржуваного рішення, на останній сторінці відсутній текст із прізвищами тих суддів, які підписали текст судового рішення (завірена судом копія рішення додається). Натомість містяться підписи невстановлених осіб.

У липні 2023 року ПАТ «УДП» подало до суду відзив, у якому просило рішення судів залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Зазначає, що постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, не є подібними до правовідносин у цій справі. Тому слід закрити касаційне провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України.

Під час ознайомлення з матеріалами справи 10 лютого 2022 року представником відповідача встановлено, що серед додатків до позовної заяви відсутня заява від 30 квітня 2021 року про розрахунок. Описом вкладення до поштового відправлення № 999 підтверджується, що до суду ОСОБА_1 надіслав лише позовну заяву на 5 арк. без абияких додатків. Хоча у тексті позовної заяви ці додатки перелічені. Про це відповідач зазначав у відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь позивача на відзив, у відзиві на апеляційну скаргу позивача. Тому апеляційний суд правомірно не прийняв як доказ, поданий в апеляційний суд наказ № 68 від 28 квітня 2021 року, який, між тим, підроблений. Він не значиться в журналі реєстрації наказів ПАТ «УДП» по особовому складу. Під № 68 зареєстрований зовсім інший наказ - від 06 травня 2021 року про надання відпусток.

Трудова книжка позивача в ПАТ «УДП» відсутня з грудня 2019 року, оскільки ОСОБА_1 забрав її та не повернув, нехтуючи обов`язком роботодавця зберігати у себе трудові книжки співробітників та зловживаючи своїми посадовими повноваженнями в. о. заступника Голови Правління щодо підлеглих Служби управління персоналом ПАТ «УДП». ОСОБА_1 надсилався письмовий запит № ЧМ-227 від 25 травня 2021 року з вимогою надати трудову книжку. Позивач отримав його 31 травня 2021 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення, однак не повернув її. ОСОБА_1 ніколи не подавав заяву про втрату трудової книжки, не ставив питання про видачу дублікату трудової книжки.

Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 29 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі.

В зазначеній ухвалі вказано, що підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень Львівська міська рада зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права, вказує, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 916/3130/17, від 15 травня 2019 року у справі № 717/2052/16, від 31 липня 2019 року у справі № 753/11963/15, від 31 січня 2020 року у справі № 370/999/16, від 24 лютого 2020 року у справі № 910/22947/17, вказує, що справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду, судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні, суди не дослідили зібрані у справі докази та суд необґрунтовано відхилив клопотання про дослідження доказу (пункти 1 та 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункти 1 та 3 частини першої статті, пункти 1 та 3 частини третьої 411 ЦПК України).

02 серпня 2023 року справу передано судді-доповідачеві Краснощокову Є. В.

Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Судивстановили, що 11 грудня 2019 року згідно з наказом ПрАТ «УДП» від 10 грудня 2019 року № 325 ОСОБА_1 прийнятий на посаду виконувача обов`язків заступника Голови Правління ПрАТ «УДП».

Позивач посилався на те, що наказом від 28 квітня 2021 року № 68 його було звільнено із займаної посади на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

Згідно з поясненнями, які надані третьою особою - ОСОБА_2 , він 28 квітня 2021 року, діючи як в. о. голови Правління ПрАТ «УДП», припинив повноваження усіх своїх в. о. заступників та позивача, а саме згідно з наказом № 68 від 28 квітня 2021 року було припинено повноваження ОСОБА_1 та позивач був звільнений з роботи з 30 квітня 2021 року. 29 квітня 2021 року він особисто знайомив позивача з указаним наказом. Накази про припинення повноважень своїх заступників він направив на юридичну адресу відповідача, однак оригінали цих наказів з невідомих причин зникли.

Згідно зі службовою запискою від 17 травня 2021 року, складеною старшим інспектором Служби управління персоналом ПрАТ «УДП» Ж. Давидовою на ім`я начальника Служби, трудова книжка ОСОБА_1 була повернута йому за його проханням на початку грудня 2019 року.

24 травня 2021 року в. о. голови Правління ПрАТ «УДП» подав начальнику Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 366 КК України («Службове підроблення») та внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. У вказаній заяві зазначено, що старший інспектор з кадрів Младінова Л. М. в телефонному режимі отримала від в. о. заступника голови Правління ПрАТ «УДП» ОСОБА_3. усне розпорядження про підготовку наказів про звільнення його та двох інших в. о. заступників, в тому числі ОСОБА_1 , із займаних посад з 30 квітня 2021 року з датою наказів від 28 квітня 2021 року, та направити їх в. о. голови Правління ПрАТ «УДП» ОСОБА_2., про що в журналі реєстрації наказів залишити вільними порядкові номери для наказів від 28 квітня 2021 року попереднім числом.

Згідно з наказом від 29 квітня 2021 року № 14-ОС ОСОБА_2 було відсторонено від виконання повноважень з 29 квітня 2021 року до вирішення загальними зборами питання про припинення його повноважень за результатами перевірки фактів, викладених у листах.

Наказом ПрАТ «УДП» від 30 квітня 2021 року припинено повноваження ОСОБА_2 як в. о. голови Правління, звільнено його з роботи 30 квітня 2021 року відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

Листом від 25 травня 2021 року № 4М-227 за підписом тимчасово в. о. голови Правління ПрАТ «УДП» ОСОБА_1. запропоновано надати трудову книжку для її зберігання згідно з вимогами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно із Журналом реєстрації наказів щодо особового складу з 02 січня 2018 року за 2021 рік під № 68 значиться наказ від 06 травня 2021 року про надання Веліковій Г. І. оплачуваної відпустки у кількості трьох календарних днів у зв`язку зі вступом до шлюбу з 12 травня 2021 року до 14 травня 2021 року та ОСОБА_7 відпустки без збереження заробітної плати згідно зі статтею 84 КЗпП України - 06 травня 2021 року.

Відповідно до розрахункового листа за травень 2021 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату в сумі 70 000,00 грн, які були перераховані на картковий рахунок позивача в АТ «Альфа Банк».

15 червня 2021 року ОСОБА_1 була перерахована заробітна плата в сумі 18 902,93 грн.

14 червня 2021 року наказом № 21л ОСОБА_1 звільнено з посади заступника в. о. голови Правління ПрАТ «УДП» за прогули без поважних причин.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини перша, друга та третя статті 367 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 серпня 2020 року у справі № 704/192/18 (провадження № 61-19407св19) вказано, що «тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні. […] Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № №346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18)».

У постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18) зазначено, що «дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень».

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частини друга, четверта статті 83ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення (частина перша статті 76 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що:

позивач просив суд внести запис до трудової книжки, зобов`язати відповідача видати йому оригінал трудової книжки, стягнути вихідну допомогу та середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум, стверджуючи, що наказом ПрАТ «УДП» від 28 квітня 2021 року № 68 «Щодо особового складу» припинено повноваження позивача на посаді виконуючого обов`язки заступника правління ПрАТ «УДП» зі звільненням його з роботи 30 квітня 2021 року відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України;

у позовній заяві ОСОБА_1 , поданій до суду 30 липня 2021 року, серед додатків зазначено: копія наказу № 68 від 28 квітня 2021 року; копія заяви № 1 про повний розрахунок в останній робочий день - 30 квітня 2021 року (т. 1, а. с. 5);

разом з тим, зазначені документи додані до позову не були, що підтверджується наявним у справі описом вкладення (т. 1, а. с. 6), згідно з яким позивач 30 липня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва направив лише позовну заяву на 5-ти аркушах без додатків до неї;

ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, запропоновано йому: сплатити суму судового збору і надати суду документ, що підтверджує її сплату; надати докази, що підтверджують наявність заборгованості. В ухвалі суд також зазначив, що заява має містити відомості про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням та докази, що підтверджують позов, отже до заяви повинні бути додані необхідні документи;

17 листопада 2021 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої позивач долучив: оригінал платіжного документу; розрахунок заборгованості від 05 листопада 2021 року; копію листа ПрАТ «УДП» від 28 жовтня 2021 року; копію довідки про доходи від 29 квітня 2021 року (т. 1, а. с. 19-26);

при розгляді справи судом першої інстанції відповідач неодноразово зазначав про відсутність доданих до позову документів - у відзиві на позовну заяву, запереченні на відповідь на відзив позивача; позивач у відповіді на відзив та поясненнях заперечив відповідне посилання, стверджуючи, що такі докази ним подано разом з позовною заявою, посилаючись на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23 листопада 2021 року про відкриття провадження у справі (а. с. 76, 134, 141, 144);

проте вказаних документів до суду першої інстанції позивач не надав, зміст ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23 листопада 2021 року про відкриття провадження у справі не підтверджує наявність або надання позивачем цих документів.

За таких обставин апеляційний суд відповідно до вимог частини третьої статті 367 ЦПК Українизробив правильний висновок про відмову у прийнятті наказу № 68 від 28 квітня 2021 року про звільнення позивача, оскільки цей доказ позивачем до суду першої інстанції не надавався, позивачем не доведено факт подання його копії разом з позовною заявою, а також факт його втрати працівниками апарату суду.

Тому суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції про відмову у позові в зв`язку з його недоведеністю.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги, що апеляційна скарга була прийнята до провадження однією колегією суддів, а оскаржена постанова апеляційного суду прийнята іншою неповноважною колегією суддів, оскільки у зв`язку з відставкою судді-доповідача ОСОБА_8 , у справі 10 березня 2023 року проведено повторний автоматизований розподіл і визначено колегію суддів: Матвієнко Ю. О. (суддя-доповідач), Гуль В. В., Мельник Я. С., яка і прийняла оскаржену постанову від 06 квітня 2023 року (т. 2, а. с. 1-2).

Доводи касаційної скарги, що оскаржену ОСОБА_1 постанову підписано невстановленими особами, не містить належного обґрунтування. В оскарженій постанові вказано, що справа розглянута апеляційним судом у складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О. (суддя-доповідач), Гуля В. В., Мельника Я. С., вступна та резолютивна частина постанови і повне рішення суду підписані всіма суддями (т. 2, а. с. 14-21).

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права в цій частині позовних вимог, а зводяться до переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, не дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права і зводиться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, судові рішення - без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

З урахуванням висновків касаційного суду за результатами перегляду справи, відсутні підстави для задоволення клопотання ПрАТ «УДП» про закриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко