У Х В А Л А

іменем України

про залишення позову без руху

08 листопада 2024 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду міста. Кривого Рогу Дніпропетровської області Ведяшкіна Ю.В., вирішуючи питання про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Трофименко М.В. звернулись до суду з позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів, в якому просили суд визнати неправомірними дії АТКБ «ПРИВАТБАНК» по нарахуванню ОСОБА_2 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 69904,57 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 3,4 % від суми заборгованості; зобов`язати АТКБ «ПРИВАТБАНК» скасувати заборгованість за тілом кредиту в розмірі 69904,57 грн. та заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 3,4 % від суми заборгованості за картковим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим на ім`я ОСОБА_1 та стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Суд дійшов висновку, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175-177 ЦПК України.

Частиною 4 ст.177ЦПКУкраїни передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, як на підставу для звільнення від сплати судового збору позивач посилається на положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Однак з такою позицією позивача суд не погоджується з наступних підстав.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Із пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

Отже, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду для дотримання вимог ст.175 ЦПК України зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено (ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів»), тим самим навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Законом України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У зв`язку з цим застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України, Закон України «Про банки і банківську діяльність»).

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Тобто права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо захисту прав споживача, позивач вказала, що 11.08.2024 року, невстановлена особа, в період воєнного стану вчинила крадіжку грошових коштів в сумі 67868 грн. з банківської картки № НОМЕР_1 , емітована в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відкритої на ім`я ОСОБА_1 , чим спричинила останній матеріального збитку на загальну суму 69904,57 грн., про що були внесені відомості в ЄДРДР №0001216. Відповідач не вчинив жодних дій для повернення списаних коштів.

Однак позивачем не наведено обгрунтувань щодо наявності між ним та відповідачем правовідносин, пов`язаних зі споживчим кредитуванням, та мотивів в чому полягає порушення прав позивача як споживача. Враховуючи викладене, посилання позивача на положення Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставним.

Слід зауважити, що після укладення сторонами договору споживчого кредитування виникають інші правовідносини, які регулюються умовами цього договору та іншими спеціальними законами.

Таким чином, твердження позивача, що норми Закону України «Про захист прав споживачів» поширюються на вказані правовідносини є хибним і позивач не звільнена від сплати судового збору відповідно до норм ЗУ «Про захист прав споживачів».

Згідно з ч. 2 ст.133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, визначає Закон України «Про судовий збір».

Так, відповідно до змісту позовних вимог, позовна заява містить майнову вимогу.

Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою - справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 року складає 3028 грн.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів сплати судового збору за звернення до суду з майновою вимогою.

Таким чином, позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1211,20 грн та надати докази його сплати відповідно до вимог ст. 177 ЦПК України.

Відповідно до ч.1ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суд також роз`яснює позивачеві, що відповідно до ч.3ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями175 та 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.175, 177, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів - залишити без руху.

Надати позивачу строк не більше десяти днів з моменту отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Роз`яснити позивачу, що в разі якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя Ю. В. Ведяшкіна