ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/1032/24Головуючий у 1-й інстанції Німко Н.П.
Провадження № 22-ц/817/890/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 29 липня 2024 року, постановлену суддею Німко Н.П. у справі №593/1032/24 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаною заявою, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 29 липня 2024 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та зобов`язати суд першої інстанції відкрити провадження по справі. Вказує, що ухвала не відповідає нормам матеріального та процесуального права, оскільки заява про видачу судового наказу містить дані, які ідентифікують боржника, які були відомі ОСОБА_1

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимогам п. 2 ч. 2 ст. 163 ЦПК України заявницею не вказано відомості про наявність чи відсутність електронного кабінету учасників справи, а також відсутні відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161цього Кодексу.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 163 ЦПК України в заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено : повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

До заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заява про видачу судового наказу подана з порушенням норм статті 163 ЦПК України.

Разом з тим, у заяві про видачу судового наказу ОСОБА_1 вказала таку інформацію відносно боржника ОСОБА_2 , яка була відома їй, а саме: прізвище, ім`я та по-батькові боржника, адресу проживання (останню відому).

У відповідності до норми ч. 2 ст. 163 ЦПК України, заявник надає дані, які ідентифікують боржника, за умови якщо вони йому відомі.

У заяві про видачу судового наказу ОСОБА_1 вказала, що їй невідомі наступні відомості про боржника: паспорт, номер платника податків, номер телефону, електронна адреса.

Згідно вимог статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» (заява № N 2689/65) Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі:Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, занадто суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain» (заява №28090/95), «Beles and others v. the Czech Republic» (заява № 47273/99), «RTBF v. Belgium» (заява №50084/06).

З урахуванням викладеного, повернення заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу виключно з тих підстав, що вона не містить відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету (за відсутності обов`язку його реєстрації у відповідності до ч. 6 ст. 14 ЦПК України), а також з підстав ненадання нею відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника, є по суті надмірним формалізмом у тлумаченні національного процесуального законодавства.

Європейський суд з прав людини в Рішенні від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду

Оскільки суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, відповідно пункту четвертого частини першої статті 379 ЦПК України у ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , серед іншого, просила зобов`язати суд першої інстанції відкрити провадження по справі, однак чинним цивільно-процесуальним законодавством України не передбачено таких повноважень суду апеляційної інстанції, тому таку вимогу слід залишити без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 379, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 29 липня 2024 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 3 жовтня 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.