ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 703/4050/15-ц

провадження № 61-404св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, у складі судді Биченка І. Я., від 02 серпня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду, у складі колегії суддів:

Василенко Л. І., Гончар Н. І., Фетісової Т. Л., від 30 листопада 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У липні 2015 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

2. Позов мотивований тим, що відповідно до умов кредитного договору

від 22 березня 2007 року № CSS0GK00000175 ОСОБА_1 отримав від банку кредитні кошти у розмірі 25 000 дол. США на строк до 20 січня 2027 року.

3. Посилаючись на те, що в результаті неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, станом на 09 червня 2015 року утворився борг, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 кредитну заборгованість в розмірі 22 887,94 дол. США, заборгованість зі сплати процентів в розмірі 23 004,69 дол. США, заборгованість зі сплати комісії в розмірі 4 200 дол. США та пеню в розмірі 49 594,14 дол. США.

4. У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, посилаючись на те, що при укладенні кредитного договору були порушені його права як споживача, зокрема положення частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживача» щодо надання інформації за кредитом, а крім того у кредитному договорі відсутні відомості про загальну вартість кредиту, річну відсоткову ставку, не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача.

5. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним

пункт 7.1 кредитного договору від 22 березня 2007 року № CSS0GK00000175 та весь договір в цілому.

6. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області

від 07 грудня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження із позовом АТ КБ «ПриватБанк».

Короткий зміст судових рішень, ухвалених у справі

7. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області

від 17 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 11 квітня 2017 року, у задоволенні позову

АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено, у задоволенні зустрічного позову

ОСОБА_1 відмовлено.

8. Постановою Верховного Суду від 01 серпня 2018 року касаційну скаргу

АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 11 квітня 2017 року в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано, а справу в цій частині направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

9. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області

від 17 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 20 травня 2021 року, у задоволенні позовних вимог

АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

10. Постановою Верховного Суду від 15 вересня 2021 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 лютого 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 травня 2021 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

11. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області

від 02 серпня 2023 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

12. Рішення мотивоване тим, що звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22 березня 2007 року № CSS0GK00000175, банк змінив строк кредитування на 07 липня 2009 року, у зв`язку з чим зобов`язання відповідача зі сплати процентів за користування кредитом та пені після вказаної дати припинились.

13. Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення заборгованості зі сплати комісії в розмірі 4 200 дол. США, суд вказав, що умови кредитного договору про нарахування винагороди за надання кредитних ресурсів (комісії) суперечать вимогам чинного законодавства України, тобто є нікчемними в силу закону, а тому не створюють для сторін жодних юридичних наслідків.

14. Також суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 сплатив банку грошові кошти на погашення кредитної заборгованості в загальній сумі близько 52 341,63 дол. США та 3 050 грн комісії, що значно перевищує загальну суму заборгованості, яка, за розрахунками суду, станом на 09 червня 2015 року складає 22 887,94 дол. США (тіло кредиту), 3 961,48 дол. США (проценти) та 1 334,11 дол. США (пеня), які нараховані до 07 липня 2009 року.

15. Постановою Черкаського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 серпня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 22 березня 2007 року в розмірі 20 679,20 дол. США. Вирішено питання розподілу судових витрат.

16. Апеляційний суд погодився з висновком міськрайонного суду, що положення укладеного між сторонами кредитного договору про сплату на користь банку комісії є нікчемними, оскільки ці платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

17. Врахувавши висновки і мотиви скасування попередніх судових рішень у цій справі, викладені у постановах Верховного Суду від 01 серпня 2018 року та

від 15 вересня 2021 року, суд апеляційної інстанції вказав, що наявність судового рішення за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

18. Враховуючи сплачену відповідачем суму коштів (5 381,74 дол. США) в рахунок погашення кредиту після ухвалення Смілянським міськрайонним судом заочного рішення від 07 липня 2009 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, апеляційний суд дійшов висновку, що розмір боргу

ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» становить 20 679,20 дол. США

(26 060,94 - 5 381,74).

19. При цьому суд апеляційної інстанції погодився з висновком міськрайонного суду, що банк не пропустив визначений законом строк позовної давності за вимогами про стягнення боргу в сумі 20 679,20 дол. США.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

20. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить «скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 серпня 2023 року в частині вимог, нарахованих до дострокового припинення кредитного договору

від 22 березня 2007 року розмір яких наведено у заочному рішенні від 07 липня 2009 року та скасувати постанову Черкаського апеляційного суду

від 30 листопада 2023 року про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22 березня 2007 року в сумі 20 679,20 дол. США, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції».

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

21. У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області

від 02 серпня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду

від 30 листопада 2023 року у справі № 703/4050/15-ц.

22. Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2024 року відкрито касаційне провадження та витребувано з суду першої інстанції матеріали справи

№ 703/4050/15-ц.

23. У лютому 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

24. Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

25. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16, від 14 червня 2023 року у справі № 755/13805/16, у постановах Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 209/3622/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 754/2449/22, від 20 листопада 2023 року у справі № 308/414/20,

від 05 жовтня 2022 року у справі № 175/2838/15-ц, від 08 вересня 2021 року у справі № 750/10899/19, від 06 червня 2022 року у справі № 274/6704/14,

від 11 травня 2021 року у справі № 1424/2649/2012, від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16, від 05 жовтня 2022 року у справі № 175/2838/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

26. Крім того, вказує на порушення судами норм процесуального права та наявність передбачених пунктами 1, 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржених судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

27. Касаційна скарга мотивована тим, що банк не виконав вимоги ухвали суду про витребування доказів, не надав первинні документи про сплату відповідачем заборгованості за кредитом, пояснення з інформацією про загальну суму сплачених платежів, а надану позивачем виписку по рахунку відповідач вважає неналежним доказом.

28. Звертає увагу, що суд апеляційної інстанції помилково врахував суму боргу, зазначену в тексті заочного рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 липня 2009 року (26 060,92 дол. США), а не суму вказану у резолютивній частині рішення суду (200 669,24 грн).

29. Вказує, що при обчисленні перебігу позовної давності апеляційний суд повинен був врахувати дату подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у справі № 2-989/2009, а не дату ухвалення заочного рішення у вказаній справі - 07 липня 2009 року.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов

Обставини справи, встановлені судами

30. 22 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на строк до 20 січня 2027 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 25 000 дол. США на купівлю квартири, а також

4 500 дол. США на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % річних на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту.

31. Відповідно до пункту 7.3 кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов`язань виступає іпотека квартири

АДРЕСА_1 .

32. Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 липня 2009 року у справі за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом її продажу ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також наданням ЗАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Виселено ОСОБА_1 із зазначеної квартири із зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України.

Сума боргу за кредитним договором станом на 07 липня 2009 року визначена заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області

від 07 липня 2009 року в розмірі 26 060,94 дол. США.

33. Згідно з випискою по рахунку ОСОБА_1 за період з 01 січня 2009 року по 09 червня 2015 року за вказаний період відповідачем вносилися такі проплати в рахунок погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями: 21 грудня 2011 року - 0,15 дол. США, 06 січня 2012 року - 93,42 дол. США,

03 березня 2012 року - 530,47 дол. США, 14 березня 2012 року - 1,22 дол. США, 27 березня 2012 року - 530 дол. США, 29 травня 2012 року - 450 дол. США,

02 липня 2012 року - 307 дол. США, 27 серпня 2012 року - 330 дол. США,

01 жовтня 2012 року - 500 дол. США, 30 жовтня 2012 року - 80 дол. США,

30 листопада 2012 року - 330 дол. США, 28 лютого 2013 року - 100 дол. США,

04 квітня 2013 року - 300 дол. США, 23 жовтня 2013 року - 0,08 дол. США,

28 серпня 2014 року - 300 дол. США, 01 жовтня 2014 - 300 дол. США, 30 жовтня 2014 року - 300 дол. США, 29 листопада 2014 року - 253,51 дол. США, 30 грудня 2014 року - 120 дол. США, 02 лютого 2015 року - 140 дол. США, 30 березня

2015 року - 85 дол. США, 13 червня 2016 року - 229 дол. США, 16 червня

2015 року - 1,89 дол. США, 27 червня 2015 року - 100 дол. США, що загалом складає 5 381,74 дол. США.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

34. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

35. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

36. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

37. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

38. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

39. Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

40. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечується частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

41. У справі, яка переглядається, суди правильно встановили, що звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22 березня 2007 року № CSS0GK00000175, банк змінив строк кредитування, після спливу якого у відповідача відсутнє зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом та пені передбачених кредитним договором.

42. Вимог про стягнення з ОСОБА_1 процентів за порушення грошового зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України банк у цій справі не заявляв.

43. Предмет іпотеки, на який заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 липня 2009 року звернуто стягнення, не реалізовано, грошові кошти від його продажу банк не отримав.

44. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 755/13805/16-цзазначено, що: «наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством (див. постанови від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (пункт 8.6), від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 (пункт 40)).

45. Вирішуючи спір, апеляційний суд врахував висновки і мотиви скасування судових рішень, викладені у постановах Верховного Суду від 01 серпня

2018 року та від 15 вересня 2021 року у цій справі, а також усталену практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, та дійшов обґрунтованого висновку, що наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

46. Дослідивши виписку по рахунку за кредитним договором від 22 березня 2007 року, суд апеляційної інстанції встановив, що після ухвалення заочного рішення від 07 липня 2009 року ОСОБА_1 сплатив 5 381,74 дол. США на погашення кредитної заборгованості.

47. Вказана виписка обгрунтовано взята до уваги апеляційним судом, як письмовий доказ, який містить інформацію щодо предмета доказування.

48. Оскільки заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 липня 2009 року, яким у рахунок погашення кредитної заборгованості в розмірі 26 060,94 дол. США звернуто стягнення на предмет іпотеки, відповідач не виконав, проте після його ухвалення періодично сплачував заборгованість за кредитним договором на загальну суму

5 381,74 дол. США, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що розмір боргу ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк», які підлягає стягненню в судовому порядку необхідно визначити із розрахунку 26 060,94 - 5 381,74 = 20 679,20 дол. США.

49. Верховний Суд погоджується із таким висновком апеляційного суду.

50. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша, п`ята статті 261 ЦК України).

51. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України).

52. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

53. Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц та від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3677/17, від 14 червня 2023 року у справі № 755/13805/16-ц.

54. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

55. За результатами розгляду справи встановлено, що внаслідок пред`явлення позову про звернення стягнення у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі банк змінив строк дії основного зобов`язання, проте з наявної в матеріалах справи виписки вбачається, що, починаючи з 21 грудня 2011 року по 27 червня 2015 року позичальник періодично сплачував заборгованість за кредитним договором, що згідно з частиною першою статті 264 ЦК України свідчить про переривання позовної давності шляхом вчинення дій, що свідчать про визнання боргу.

56. Врахувавши, що останній платіж по погашенню кредитної заборгованості відповідач здійснив 27 червня 2015 року, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що банк, звернувшись до суду з цим позовом

21 липня 2015 року, не пропустив строк позовної давності за вимогами про стягнення боргу в розмірі 20 679,20 дол. США.

57. Також Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про необхідність розрахунку боргу із суми 200 669,24 грн, посилання на яку наявне у заочному рішенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області

від 07 липня 2009 року.

58. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові

від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

59. Зі змісту заочного рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 липня 2009 року вбачається, що кредитні кошти позичальник отримав в іноземній валюті, АТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, вказувало на наявність заборгованості в іноземній валюті.

60. Висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним

у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року

у справі № 914/3224/16, від 14 червня 2023 року у справі № 755/13805/16,

у постановах Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 209/3622/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 754/2449/22,

від 20 листопада 2023 року у справі № 308/414/20, від 05 жовтня 2022 року у справі № 175/2838/15-ц, від 08 вересня 2021 року у справі № 750/10899/19,

від 06 червня 2022 року у справі № 274/6704/14, від 11 травня 2021 року у справі № 1424/2649/2012, від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16,

від 05 жовтня 2022 року у справі № 175/2838/15-ц на які відповідач посилався в касаційній скарзі.

61. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суди апеляційний суд ухвалив оскаржене рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права.

62. Відповідно до першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

63. Оскільки рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 серпня 2023 року обгрунтовано скасовано апеляційним судом, повторне його скасування ще й Верховним Судом не вимагається.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Черкаського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович