Справа № 444/1794/24 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р. Й.
Провадження № 22-ц/811/1482/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Ковальчука Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 29 квітня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

у липні 2024 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Крім того, разом з позовною заявою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав заяву про забезпечення позову.

В обгрунтування заяви покликається на те, що між сторонами виник спір, тому існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Стверджує, що отримавши позовну заяву, відповідач, як власник земельних ділянок, може ними розпорядитися, зокрема, передати їх в іпотеку або відчужити третім особам, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки йому необхідно буде звертатися до суду з іншими позовами для приведення сторін у попередній стан. Зазначає, що оцінка відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам здійснюється з урахуванням співвідношення права, про захист якого просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу, тому вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси відповідача. Вказує, що заява про забезпечення позову може бути подана одночасно з пред`явленням позову до суду, до якого подається позовна заява за правилами підсудності, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України.

З наведених підстав просить:

-накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_4 відповідно до ст. 150 ЦПК України;

-накласти арешт на нерухоме майно: магазин в АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0.0250 га з кадастровим номером :01:003:0049 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будівель торгівлі та земельну ділянку площею 0.0323 га з кадастровим номером :01:003:0064 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства;

-зупинити виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 суму в розмірі 551 875 грн на користь ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ОСОБА_4 прийняла спадщину, але не зареєструвала майно на себе.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 29 квітня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що відмовляючи у забезпеченні позову, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що, шо між сторонами існує спір, відтак у випадку невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза істотного ускладнення виконання або невиконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Зазначає, що накладення арешту на майно відповідача є виправданим та ефективним заходом забезпечення позову, враховуючи предмет позовних вимог. Вказує, що вжиття заходів забезпечення позову виступає способом гарантування обов`язкового виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог і не створює невиправданих обмежень відповідача в його правах як власника майна. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та ухвалити постанову, якою накласти арешт на земельну ділянку площею 0.0250 га з кадастровим номером :01:003:0049 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будівель торгівлі та на земельну ділянку площею 0.0323 га з кадастровим номером :01:003:0064 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

17 жовтня 2024 року представник ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подав заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 ОСОБА_3 задоволено, судове засідання з розгляду апеляційної скарги представника представника ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 29 квітня 2024 року, призначене на 15 год. 30 хв. 04 листопада 2024 року, ухвалено проводити у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку (https://vkz.court.gov.ua).

29 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав клопотання, в якому просив задовольнити його апеляційну скаргу повністю та провести розгляд апеляційної скарги без його участі та без участі його представника.

В судове засідання не з`явилися сторони, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Забезпечення позову заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень п.п. 1, 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого п. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів

При зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по-перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по-друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду про задоволення позову і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обгрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечення позову забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8359329 від 15 вересня 2005 року підтверджується, що ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 .

З позовної заяви вбачається, що змістом позовних вимог є встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0.0250 га з кадастровим номером :01:003:0049 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будівель торгівлі та на земельну ділянку площею 0.0323 га з кадастровим номером :01:003:0064 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи з метою належного обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , господарських будівель та споруд, а також стягнення матеріальної шкоди в розмірі 273 574 грн. та стягнення моральної шкоди в розмірі 80 000 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 р. по справі № 914/1570/20 вказано, що «…важливо щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову,мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Вирішуючи питання забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову повинна випливати з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19).

Обгрунтовуючи заяву про забезпечення позову, заявник покликається на те, що отримавши позовну заяву, відповідач, як власник земельних ділянок, може ними розпорядитися, відчуживши їх третім особам.

Однак заявник в обгрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову з цих підстав, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач вчиняє дії, спрямовані на відчуження майна, твердження заявника про намір відповідача відчужити земельні ділянки, є його припущенням, а саме лише посилання в заяві на наявність у відповідача зазначеного наміру, без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для накладення арешту та становитиме, на думку колегії суддів, надмірне втручання у право власності відповідача, оскільки остання в результаті застосування зазначених заходів забезпечення позову буде позбавлена правомочностей власника, можливості розпоряджатись належним їй майном без відповідного правового обґрунтування.

Позивачем заявлено позовні вимоги про встановлення земельного сервітуту на земельних ділянках, належних на праві власності відповідачці.

Разом з тим, арешт майна (земельної ділянки), як спосіб забезпечення позову, передбачає накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Земельний кодекс України визначає право земельного сервітуту як право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ЗК України дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи.

Частиною 6 статті 403 ЦК України передбачено, що сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений.

Отже, у разі ухвалення судового рішення про задоволення позовних вимог у цій справі, дія земельного сервітуту зберігається у випадку переходу прав на земельні ділянки щодо яких встановлено земельний сервітут до інших осіб.

Враховуючи зміст позовних вимог та запропоновані позивачем заходи забезпечення позову, необхідність дотримання балансу між інтересами позивача та відповідача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки запропонований позивачем захід забезпечення позову є неспівмірним з позовними вимогами та в значній мірі необгрунтовано обмежує права відповідача, чим порушує забезпечення гарантування збалансованості інтересів сторін, та вважає відсутніми підстави вважати, що незастосування цього заходу забезпечення позову призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, а відтак підставними є висновки суду першої інстанції про відмову в забезпеченні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами існує спір, не є беззаперечною підставою для застосування заходів забезпечення позову, про які просить заявник.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суд першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 29 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 07.11.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк