ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/18328/24

Провадження № 22-ц/4820/1951/24

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю: позивача та представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/18328/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 серпня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування якого вказав, що 31 березня 2021 року, Хмельницькою обласною прокуратурою, була прийнята постанова про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, розмір шкоди встановлено 0 грн.00 коп. Дана постанова була предметом розгляду у цивільній справі № 686/19620/22 та скасована постановою Хмельницького апеляційного суду від 14 березня 2023 року. Оскільки зазначеним вище судовим рішенням у справі № 686/19620/22 скасовано постанову прокуратури Хмельницької області, від 31.03.2021 «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та встановлено факт неналежного та неефективного виконання судового рішення. З посиланням на вказані обставини, позивач зазначав на заподіяння йому моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди він оцінив у розмірі 10 000 000 грн., що порівняно з характером та обсягом страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. В даній справі, на думку позивача, наявні усі складові цивільно-правової відповідальності, суд, приймаючи рішення, повинен врахувати тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких він зазнав внаслідок відмови в прийняті постанови, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Крім того при винесені рішення потрібно враховувати, що невиконання рішення суду є формою не фізичного насильства над людиною; посадові особи прокуратури навмисно не виконують рішення суду; невиконання судового рішення є приниження людської гідності; виконання судового рішення залежить від посадових осіб прокуратури; невиконання судового рішення є системним правопорушенням.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 серпня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду як незаконне та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на те, що рішення не відповідає нормам процесуального та матеріального права, а також фактичним обставинам справи.

Вказує, що суд першої інстанції провів підготовче засідання по справі порушуючи вимоги Цивільно-Процесуального кодексу України.

Крім того вважає, що Міністерство юстиції України є належним відповідачем в даній справі відповідно до його компетенції.

Зазначає, що суд не врахував загально відомі факти, щодо не отримання ним відшкодування матеріальної шкоди, яка відшкодовується на підставі постанови прокурора. Скасування постанови "Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", не давало змоги апелянту на отримання компенсації заробітної плати за період перебування під судом та слідством на місцях роботи ПП «ЕНЕРГОКОМПЛЕКТ», ПП «Дизайн Буд Сервіс Поділля», ТОВ «ПММ», ПП «Постач-Сервіс», крім того дані щодо стажу роботи та розміру доходу не внесені до бази даних ПФУ, що унеможливлює їх врахування в розмір пенсії яку отримає позивач, перешкоджало можливості отримання відшкодування втраченого громадянином заробітку (доходу) у якості приватного підприємця в 2010 - 2015p.p.р., не можливості у відшкодуванні розміру сум, що виплачені (стягнуті за виконавчим листом) на користь установи, яка надала юридичну допомогу та заважало в відшкодуванні шкоди завданої арештом майна позивача, що відбувалося на протязі 7 (семи) років.

В даній справі, на думку апелянта, причинно-наслідковий зв?язок - наявний, оскільки наявні усі складові цивільно-правової відповідальності, однак суд першої інстанції, приймаючи рішення, не врахував тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких він зазнав внаслідок відмови в прийняті постанови, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Крім того при винесені рішення суд першої інстанції не надав правової оцінки тому що невиконання рішення суду є формою не фізичного насильства над людиною; посадові особи прокуратури навмисно не виконують рішення суду; невиконання судового рішення є приниження людської гідності; виконання судового рішення залежить від посадових осіб прокуратури; невиконання судового рішення є системним правопорушенням. З огляду на вище зазначене, дане судове рішення ні відповідає вимогам ЄСПЛ (як джерелу права).

Таким чином, у порушення статей 89, 263-264, 382 ЦПК України суд першої інстанції у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не надав належної правової оцінки доводам і доказам сторін, порушив норми процесуального права неправильно застосував норми матеріального права всупереч висновкам щодо застосування норм права які викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду та ЄСПЛ, по суті спір не вирішив, тому дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, по суті обґрунтував судове рішення на припущеннях, що заборонено частиною шостою статті 81 ЦПК України. Не встановивши порушення права позивача на належне відшкодування завданої йому матеріальної шкоди, суд першої інстанції відмовив у сатисфакції моральної шкоди, що грубо суперечить не тільки чинному законодавству та конституції України але і нормам міжнародного права.

Представник Держави в особі Міністерства юстиції України подав відзив на апеляційну скаргу, вважає рішення суду законним, оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню у зв`язку із їх недоведеністю.

Представник відповідача вказує, що апелянтом не зазначено, в чому полягає завдана шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір та якими доказами це підтверджується. При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Так, ОСОБА_1 не надано доказів, які б підтверджували наявність моральної шкоди та причинного зв`язку між діями відповідача із заподіяною шкодою.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.11.2013 року, ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 366 КК України (по епізоду підробки та використання накладної №214) було виправдано за відсутністю складу злочину, за ч. 2 ст. 366 КК України (по епізоду підробки та передачі документів ТОВ «Юнар», ТОВ «Укргалантерея» до тендерного комітету ВАТ «ЕК Хмельницькобленерго») виправдано за недоведеністю участі у вчиненні цього злочину та засуджено за ч. 1 ст. 366 КК України зі звільненням на підставі ч. 5 ст. 74 КК України від покарання.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 28.01.2014 року вирок в частині засудження за ч. 1 ст. 366 КК України скасовано з направленням справи в цій частині прокурору Хмельницької області на додаткове розслідування.

Постановою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Балюка В.О. кримінальне провадження №0000028 від 16.05.2014 року було закрито у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості засновника та директора ПМП «Юнар» і директора ПП «Дизайн Буд Сервіс Поділля» ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212 та ч. 2 ст. 266 КК України у суді та вичерпання можливостей їх отримати.

ОСОБА_1 під слідством та судом перебував з 18.11.2010 року по 29.12.2015 року, з яких 9 місяців та 16 днів під вартою.

01.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Хмельницької області із заявою про відшкодування втраченого заробітку з урахуванням інфляції та не отриманого прибутку та просив прийняти постанову про відшкодування 36000 грн. втраченого заробітку, 47800 грн. компенсації втрати заробітку внаслідок інфляції, 875000 грн. втраченого прибутку.

Однак 06.03.2017 року прокуратура Хмельницької області відмовила йому в прийнятті постанови за вказаною заявою.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.07.2017 року у справі №822/1816/17 залишеною без змін. Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.10.2017 року, визнано протиправними дії прокуратури Хмельницької області щодо відмови у прийняті постанови про відшкодування ОСОБА_1 втраченого заробітку та інших грошових доходів, які він втратив внаслідок проведення досудового розслідування № 0000028 від 16.05.2014, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212 та ч. 2 ст. 366 КК України, прийняття якої передбачене статтею 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" № 266- 94 від 01.12.1994, а також зобов`язано прокуратуру Хмельницької області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області з приводу виплати йому втраченого заробітку та інших грошових доходів, які він втратив внаслідок проведення досудового розслідування № 0000028 від 16.05.2014, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212 та ч. 2 ст. 366 КК України, та прийняти постанову у порядку, передбаченому ст. 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" № 266-94 від 01.12.1994. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Хмельницької області від 08.11.2017 року, на звернення ОСОБА_1 із заявою про відшкодування йому втраченого заробітку та втраченого прибутку, було відмовлено у задоволенні відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду з тих підстав, що досудове розслідування здійснювалося слідчими СУ ФР ГУ ДФС у Хмельницькій області.

01.08.2018 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванютою І.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №822/1816/17, виданого 31.10.2017 Хмельницьким окружним адміністративним судом, яким зобов`язано прокуратуру Хмельницької області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області з приводу виплати йому втраченого заробітку та інших грошових доходів, які він втратив внаслідок проведення досудового розслідування № 0000028 від 16.05.2014, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212 та ч. 2 ст. 366 КК України, та прийняти постанову у порядку, передбаченому ст. 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" № 266-94 від 01.12.1994.

У зв`язку з виконанням боржником виконавчого листа № 822/1816/17, виданого 31.10.2017 Хмельницьким окружним адміністративним судом, постановою від 17.09.2018 ВП № НОМЕР_2 державного виконавця закінчено виконавче провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.10.2018 у справі № 2240/3246/18 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 17.09.2018.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2018 у справі № 2240/3246/18, скасовано рішення від 25.10.2018 Хмельницького окружного адміністративного суду та визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця від 17.09.2018 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання, постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.07.2017.

Таким чином апеляційний суд визнав постанову прокуратури Хмельницької області від 08.11.2017 року такою, що не відповідає законодавству.

Вимогою від 22.12.2018 державним виконавцем зобов`язано прокуратуру Хмельницької області виконати виконавчий лист № 822/1816/17 від 31.10.2017, виданий Хмельницьким окружним адміністративним судом, протягом десяти робочих днів та повідомити державного виконавця про виконання.

Постановою прокуратури Хмельницької області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду від 14.01.2019 відмовлено у відшкодуванні заробітку та інших грошових доходів ОСОБА_1 .

Постанову прокуратури Хмельницької області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду від 14.01.2019 якою відмовлено у відшкодуванні заробітку та інших грошових доходів ОСОБА_1 14.01.2019 за вих. № 04/5-1226-14 направлено головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюті І.М.

Постанова від 14.01.2019 року була предметом розгляду у адміністративній справі 560/489/19 і як зазначено в рішеннях суду першої і апеляційної інстанції : в постанові прокуратура обов`язок щодо визначення відшкодованої шкоди не виконала, визнана такою що не відповідає вимогам закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Цією постановою апеляційна скарга Прокуратури Хмельницької області залишена без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.08.2019 року, без змін.

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України 15.05.2020 Магдою С.М. винесено постанову у ВП № НОМЕР_2 про накладення на прокуратуру Хмельницької області штрафу в розмірі 5100 гривень, за невиконання рішення суду без поважних причин (рішення суду не виконано, розмір відшкодованої шкоди не визначено).

Постановою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Хмельницької області В. Балюка від 31.03.2021 року, прийнятою на виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.07.2017 року у справі №822/1816/17, відшкодовано заробіток та інші грошові доходи ОСОБА_1 , а також іншу шкоду, які він втратив внаслідок проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000028 від 16.05.2014 року, в розмірі 0 грн. 0 коп.

Прокурор виходив з тієї обставини, що на час прийняття вказаної постанови судами було визначено розмір втраченого заробітку та інших грошових доходів, які тратив ОСОБА_1 внаслідок проведення досудового розслідування.

Постановою Хмельницького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 грудня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії прокуратури Хмельницької області щодо не розгляду у місячний строк заяви ОСОБА_1 від 01 березня 2017 року про відшкодування втраченого заробітку та втраченого прибутку внаслідок здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Скасовано постанову прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Хмельницької обласної прокуратури Балюка Віталія Олександровича від 31 березня 2021 року, якою відшкодовано заробіток та інші грошові доходи ОСОБА_1 , а також іншу шкоду, які він втратив внаслідок проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000028 від 16.05.2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212 та ч. 2 ст. 366 КК України року в розмірі 0 грн. 0 коп.

Зобов`язано Хмельницьку обласну прокуратуру розглянути звернення ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області з приводу виплати йому втраченого заробітку та інших грошових доходів, які він втратив внаслідок проведення досудового розслідування №0000028 від 16.05.2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212 та ч. 2 ст. 366 КК України та прийняти постанову у порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266-94 від 01.12.1994 року, в решті позовних вимог відмовлено.

Вказані обставини підтверджуються вищевказаними судовими рішеннями.

Частиною 6 статті 82 ЦПК України серед інших встановлено, що підставою для звільнення від доказування є вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 зазначав, що йому завдано моральну шкоду органами державної влади, у зв`язку із невиконання рішення суду 822/1816/17, в якому позов задоволено частково, визнано протиправними дії прокуратури Хмельницької області щодо відмови у прийняті постанови про відшкодування ОСОБА_1 втраченого заробітку та інших грошових доходів, які він втратив внаслідок проведення досудового розслідування № 0000028 від 16.05.2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 212 та частиною 2 статті 366 КК України, прийняття якої передбачене статтею 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" № 266-94 від 01.12.1994 року та зобов`язано прокуратуру Хмельницької області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області з приводу виплати йому втраченого заробітку та інших грошових доходів, які він втратив внаслідок проведення досудового розслідування № 0000028 від 16.05.2014 року.

У зв`язку чим просить стягнути з держави Україна в особі Мін`юсту відшкодування моральної шкоди, грошових коштів в сумі 10000000 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності ОСОБА_1 заявлених позовних вимог та того, що Міністерство юстиції України не наділене повноваженнями представляти державу в даній категорії справ, однак з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. Згідно із частиною четвертою статті 58 ЦПК України держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

У свою чергу, під компетенцією розуміють сукупність предметів відання, завдань, повноважень, прав і обов`язків державного органу або посадової особи, що визначаються законодавством.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 справа №641/8857/17 держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

Згідно із частиною четвертою статті 58 ЦПК України держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

У свою чергу, під компетенцією розуміють сукупність предметів відання, завдань, повноважень, прав і обов`язків державного органу або посадової особи, що визначаються законодавством.

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161 гс 18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316 цс 19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447 цс 19) (пункт 28), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Міністерство юстиції України діє та керується у своїй діяльності Положенням про Міністерство юстиції України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №228, зі змінами від 06.05.2020 року №380 (далі - Положення №228), в якому закріплені основні завдання та повноваження Міністерства юстиції України.

Згідно з пунктом 4 Положення №228, Міністерство юстиції України бере участь у справі, діє в судах України від імені та в інтересах держави у випадках, передбачених законом.

Апелянт просить відшкодувати шкоду заподіяну внаслідок тривалого невиконання рішення суду.

Натомість, суд першої інстанції помилково ототожнив статус Міністерство юстиції України, яке здійснює представництво інтересів держави в суді, з державою Україна як відповідачем у справі.

Отже, висновок суду про те, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки його заявлено до неналежного відповідача, не ґрунтується на законі.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. Водночас, одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом частини першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її завдання - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 612/3521/16-ц).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою (постанова Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20 та від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені правилами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Тож, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює державу, орган влади Автономної Республіки Крим або органи місцевого самоврядування, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У пункті 32 постанови від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого правового акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц Велика Палата Верховного Суду наголосила, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Водночас потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди (див. постанову Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 686/21800/21).

Тож, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні кожного окремого спору про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення.

Звертаючись до суду з позовом, заявник посилався на те, що у зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду у справі № 822/1816/17 йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях.

Підставою відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 стало недоведення останнім завдання йому моральної шкоди.

Законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у завданні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Водночас потерпілий має довести належними доказами сам факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

У деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.

У разі вирішення спору судом розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються моральні втрати особи, що призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується потерпілому (позивачеві) одноразовим платежем, а також іншим майном або в інший спосіб.

Зібрані докази достовірно вказують на те, що незаконні дії органів прокуратури, зокрема, тривале невиконання рішення суду у справі № 822/1816/17, що не здійснювалося протягом 4 років, завдали ОСОБА_1 душевних страждань, які призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань.

Європейський суд з прав людини у справі «Case of Indayeva and Sultanov v. Russia», констатував що, роками не дотримуючись рішення, які набули законної сили, винесені на користь заявників, національними органами влади порушили суть їхнього права на суд, і що така неспроможність також становила невиправдане втручання у право заявників на мирне володіння майном. Відповідно, мало місце порушення статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу через невиконання в обох розглянутих справах. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 неправомірними діями прокуратури. Визначаючи розмір такої моральної шкоди, судом враховано характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача та ступінь вини Управління, а також вимоги розумності та справедливості. У зв`язку із такими обставинами колегії суддів вважає, що розмір заподіяної моральної шкоди становить 10 000 грн., які підлягають стягненню з Держави Україна за рахунок Державного бюджету України на користь позивача. Тому рішення суду слід скасувати, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2024 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова