УХВАЛА

08 листопада 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі головуючої судді Косіциної В.В. розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Колісника Андрія Івановича про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позомов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

За результатами розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В.

04 листопада 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Колісника Андрія Івановича про забезпечення позову, у якій заявник просив забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_2 здавати в оренду квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити використовувати квартиру та побутову техніку, меблі та предмети інтер`єру квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 передала спірний об`єкт нерухомого майна в оренду третім особам. При цьому, усі меблі, побутову техніку та предмети інтер`єри куплялися ОСОБА_1 за власні кошти, та після того, як об`єкт нерухомого майна вибув з його власності, вказані предмети не були вивезені та використовуються орендарем у благо орендаря протиправно. Також, заявник посилається на те, що вказані предмети не передавалися ОСОБА_2 на підставі акту приймання передачі. Вказує у заяві, що побутова техніка, меблі та інші предмети інтер`єру як і ремонт квартири в цілому мають певний ресурс, отримує сліди зносу, що призводить до його здешевлення, а тому, у разі задоволення позову позивач не отримає належне йому майно у тому стані, у якому воно вибуло з власності ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Постанова ВП ВС від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 містить висновок про те, що тлумачення наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.

Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

У п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України вказано, що позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом:

1) наявності спору між сторонами;

2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду;

3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами;

4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є саме витребування майна з чужого незаконного володіння, а між сторони дійсно існує спір щодо нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , проте, будь-які позовні вимоги щодо меблів, побутової техніки та предметів інтер`єру не пред`являлися.

З метою захисту прав позивача, пов`язаного з можливим подальшим виконанням рішення суду, ухваленого за наслідками розгляду справи та недопущення відчуження спірного об`єкта нерухомого майна на користь третіх осіб, ухвалою суду від 07 жовтня 2024 року у справі №522/15962/24-Е накладено арешт на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, що належить на праві власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

З інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01.10.2024 року №397239604 вбачається, що фактичним власником об`єкта нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .

Тому, забезпечення позову шляхом заборони передання об`єкта нерухомого майна в оренду та заборона використання побутової техніки, меблів та предметів інтер`єру є наслідком порушення її прав та інтересів шляхом перешкоджання вільно володіти, розпоряджатися та користуватися своїм майном, а тому, заявлені заходи забезпечення не є співмірні заявленим позовним вимога.

Зазначене узгоджується із постановою Одеського апеляційного суду від 10.12.2021 року у справі № 522/15128/21.

Що одним критерієм, який має дослідити суд під час вирішення питання про забезпечення позову є наявність ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Проте, позивачем не наведено будь-якого доводу на підтвердження того, що заходу забезпечення позову шляхом передання об`єкта нерухомого майна в оренду та заборона використання побутової техніки, меблів та предметів інтер`єру якимось чином забезпечуватиме ефективне виконання рішення про витребування майна з чужого незаконного володіння та поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача на спірний об`єкт нерухомого майна.

На думку суду, застосування таких заходів забезпечення позову не жодним чином не впливають на виконання рішення про витребування майна з чужого незаконного володіння та поновлення прав позивача щодо нерухомого майна, а лише безпідставно обмежуватимуть право користування ОСОБА_2 нерухомим майном, яке на разі за нею зареєстровано.

У постанові Верховного Суду від 06 березня 2023 року у справі № 916/2239/22 зазначено що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб що не є учасниками даного судового процесу.

У заяві про забезпечення позову заявником жодним чином не обґрунтовано наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

При цьому, з матеріалів справи не вбачається будь-якого зв`язку з огляду на те, що предметом спору є витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, тоді як захід забезпечення позову стосується обмеження права користування майном, в тому числі нерухомим.

Тому, враховуючи те, що заявлені заходи забезпечення позову не пов`язані із предметом спору, а їх застосування призведе до необґрунтованого обмеження права користування позивача майном, що зареєстровано за ним на праві приватної власності, беручи до уваги факт того, що застосування таких заходів забезпечення позову не жодним чином не впливають на виконання рішення про витребування майна з чужого незаконного володіння та поновлення прав позивача щодо спірного нерухомого майна, суд доходить до висновку про те, що підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.149-154,157,259-261,353-355 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Колісника Андрія Івановича про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 15-ти днів.

Суддя Косіцина В.В.