Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.05.2024 Справа №607/3409/24 Провадження №2/607/1430/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Бумби М.І.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тернопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області, ОСОБА_4 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , у якому просить визнати його батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язати Тернопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області внести відповідні записи в Книгу реєстрації народжень та видати Свідоцтво про народження дитини.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що із 2022 року він проживає однією сім`єю без шлюбу із ОСОБА_2 . На той час, ОСОБА_2 ще перебувала у шлюбі із ОСОБА_4 , який 23 березня 2023 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, розірвано. Після розірвання шлюбу відповідача із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сторін у справі народився син ОСОБА_5 . Після виписки із полового будинку, сторони звернулись у Тернопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для реєстрації із спільною заявою про встановлення батьківства і матері дитини. Однак, їм було відмовлено, оскільки їх дитина, була народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, згідно ч.ч. 1, 2 статті 122 Сімейного кодексу України. На підставі наведеного, позивач звернувся із позовом в суд у якому просив визнати його батьком дитини ОСОБА_5 ..

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позов не подавала.

Судом, на підставі ст. 53 ЦПК України, залучено до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 подав письмові пояснення відповідно до яких позов не визнав, зазначивши, що із змісту позовних вимог не вбачається наявності спору між сторонами, порушення, невизнання або оспорення прав позивача, тому поданий позов вважає передчасним. Також зазначив, що справжність доданих до позовної заяви письмових доказів, а саме результатів генетичного дослідження, на його думку, викликає сумнів. Так, невідомою є назва та адреса установи, яка проводила дослідження, за яких умов та чиї саме зразки було отримано для дослідження, чи були попереджені працівники установи про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві висновки. Інших доказів, на підставі яких можна встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги у матеріалах справи відсутні. Крім цього, вказав, що у нього виникають сумніви щодо справжніх намірів позивача визнати своє батьківство, а тому вважає, що даний позов має явно штучний характер. Відтак, вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання батьківства слід відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Тернопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області письмових пояснень щодо позову не подавав.

26 лютого 2024 року у даній справі відкрито провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального провадження.

21.05.2024 року у даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити з підстав наведених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала та проти їх задоволення не заперечила.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тернопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області в судовому засіданні вважає, що позов до задоволення не підлягає, оскільки відповідачем у встановленому законом порядку не зареєстровано народження ОСОБА_6 , відтак підстави для внесення запису про батьківство позивача відсутні. Крім цього, зазначив, що відповідачу неодноразово було роз`яснено вимоги ч.2,3 ст.122 СК України, відповідно до якого дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився та про причину неявки суд не повідомив, зазначивши у письмових поясненнях про те, що він просить справу розглядати у його відсутності та згідно яких у задоволенні позову просить відмовити.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 із 05 червня 2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2023 року, розірвано.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні стверджують, що вони спільно проживають із 2022 року та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 , батьком якої є позивач.

Державної реєстрації народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідачем ОСОБА_2 в органах РАЦСу не проведено, про що свідчить інформація зазначена у листі Тернопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області №359/34.11.4-01 від 13.04.2024, наданий суду на виконання ухвали суду від 05.04.2023 про витребування доказів.

Позивач, зазначив, що вважає себе батьком малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з чим звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою.

На підтвердження зазначених обставин ОСОБА_1 надав суду звіт про встановлення батьківства, виконаний «Endevator DNA Laboratories» від 31.10.2023, відповідно до якого передбачуваний батько ( ОСОБА_1 ) не може бути виключений як біологічний батько досліджуваної дитини ( ОСОБА_5 ). На основі аналізу локусів STR, перерахованих вище, ймовірність встановлення батьківства дорівнює 99, 999993%. У ньому зазначено, що результати тесту носять виключно інформаційний характер. Також у вказаному звіті зазначено, що зразки не відбирались з верифікацією. Імена пацієнтів та походження зразків не можуть бути підтверджені.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.

Згідно ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

В силу вимог ч.ч.2, 3 ст.122 СК України, дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства.

Згідно із ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу, тобто а вказівкою матері.

В силу вимог ч.1 ст.129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

Згідно ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію, зокрема, народження фізичної особи та її походження, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Частинами 1, 2, 3 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до СК України. Підставами для проведення державної реєстрації народження є один із документів: а) медичний висновок про народження, сформований в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я відповідно до Порядку формування та видачі медичних висновків про народження в Реєстрі-медичних висновків електронної системи охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18 вересня 2020 року № 2136, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2020 року за № 953/35236. Електронний примірник медичного висновку про народження та відомості, необхідні для проведення державної реєстрації народження, отримуються органом державної реєстрації актів цивільного стану за допомогою Єдиного державного вебпорталу електронних послуг або шляхом автоматизованого обміну відомостями між інформаційними ресурсами Національної служби здоров`я України та Міністерства юстиції України через систему електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів за сформованим запитом, що містить відомості про унікальний номер медичного висновку, унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності) та/або реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності) та реквізити паспорта або паспортного документа, що посвідчує особу матері; б) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; в) медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; г) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма № 106-2/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; ґ) медичний документ, виданий компетентним суб`єктом іншої держави, що підтверджує факт народження, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження такою жінкою.

Слід зауважити, що Верховний Суд в своїй постанові від 25.08.2020 року у справі № 478/690/18 зазначив, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, заслухавши пояснення сторін, а також представника третьої особи, пояснення третьої особи ОСОБА_4 ,який заперечує позов, оцінивши та дослідивши докази, у їх сукупності, вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тернопільський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області, ОСОБА_4 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову позивачу, суд зазначає, що відповідач ОСОБА_2 , яка є матір`ю новонародженої дитини, батьківство якої просить визнати (встановити) позивач, в порушення вимог ч. 1 ст. 144 СК України, не вчинила дій для реєстрації народження дитини, відтак актовий запис про народження дитини на момент розгляду справи відсутній. Твердження ОСОБА_2 про те, що вона не здійснювала реєстрацію новонародженої дитини, яка народилась до спливу десяти місяців після розірвання шлюбу, оскільки вважає, що її батьком є ОСОБА_1 , суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки у такому разі алгоритм дій установлено ч.3 ст.122 СК України, про що неодноразово їй повідомлялось представником Тернопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області. Крім цього, суд зазначає, що позивач ОСОБА_1 , який вважає себе батьком дитини не звертався із позовом про визнання свого батьківства до ОСОБА_4 , з яким ОСОБА_2 перебувала у шлюбі у випадку, якщо він був би записаний батьком дитини в силу вимог ч.2 ст.122 СК України. При цьому, суд наголошує, що визначення відповідачів, предмету та підстав позову є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Також, суд, виходячи із наведеного вважає безпідставними вимоги позивача про внесення змін до актового запису про народження дитини, оскільки такий актовий запис не вчинено та він відсутній у органах державної реєстрації. Крім цього, суд зазначає, що позивачем під час розгляду справи не заявлялось клопотання про призначення та проведення судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи), яка є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, під час якої підтверджують осіб, які беруть участь у її проведенні, а також походження від них відповідних зразків та викладені висновки у якій спростували письмові твердження третьої особи ОСОБА_4 щодо установи, яка її проводила, за яких умов та чиї саме зразки було отримано для дослідження, а також попередження осіб, які її проводять про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 141, 263, 265, 280-284, 289 ЦПК України, суд ,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тернопільський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області, ОСОБА_4 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 07 червня 2024 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан