Справа № 466/3448/23 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/811/1748/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н.О.
Провадження № 22-ц/811/1884/24
Провадження № 22-ц/811/1951/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Ковальчука Ю.П.

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2024 року та на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 червня 2024 року та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про стягнення боргу.

В березні 2024 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подала клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з перебуванням ОСОБА_4 у складі Збройних Сил України.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2024 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення боргу - зупинено до припинення перебування відповідача ОСОБА_4 у складі Збройних Сил України.

У травні 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову.

В обгрунтування заяви покликається на те, що предметом позову є стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 1913285, 28 доларів США, що еквівалентно 69 337 458,54 грн. Стверджує, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, що є підставою для вжиття заходів забезпечення позову з метою охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача. Зазначає, що представником відповідачів подано клопотання про зупинення провадження у зв`язку з перебуванням ОСОБА_4 в складі Збройних Сил України, однак він фактично проходить військову службу неподалік міста Львова за місцем знаходження об`єктів його господарської діяльності, до яких він має безпосереднє відношення, як керівник та засновник, та отримує доходи як військовослужбовець та як керівник підприємства. Крім того, ОСОБА_3 продовжує працювати приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та щоденно отримує грошові доходи. Вважає, що дії відповідачів свідчать про недобросовісну поведінку та намагання затягнути розгляд справи. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2023 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 в межах розміру заборгованості 1 913 285,28 доларів США, що станом на день розгляду заяви в еквіваленті становить 69 337458,54 грн. Вказує, що значна ціна позову вже є самостійною підставою для забезпечення позову у спосіб накладення арешту на грошові кошти відповідачів

З наведених підстав просить накласти арешт на грошові кошти відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які знаходяться на всіх рахунках цих відповідачів в усіх банківських або фінансово-кредитних установах на загальну суму 1913285,28 доларів США, що в національній валюті України за курсом НБУ становить станом на 03 травня 2023 року в розмірі 75 640776,90 грн .

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про застосування заходів забезпечення позову задоволено.

В порядку забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення боргу до вирішення спору накладено арешт на грошові кошти, які належать на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які знаходяться на всіх рахунках відповідачів та в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах на загальну суму 1 913 285,28 доларів США, що в національній валюті України за курсом НБУ становить станом на 03.05.2023 року в розмірі 75640776,90 грн.

23 травня 2024 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подала заяву про скасування заходів забезпечення позову.

В обґрунтування заяви покликається на те, що ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2024 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на грошові кошти, які належать на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які знаходяться на всіх рахунках відповідачів та в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах на загальну суму 1 913 285,28 доларів США, що в національній валюті України за курсом НБУ становить станом на 03.05.2023 року в розмірі 75640776,90 грн. Стверджує, що постановою Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_4 . Ухвалою Личаківського районного суду від 20 листопада 2023 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 . Зазначає, що вищезазначені заходи забезпечення позову не скасовані та продовжують діяти, а подаючи заяву про вжиття ще одного заходу забезпечення позову, позивач, всупереч вимогам ч. 5 ст. 151 ЦПК України, не обґрунтував доцільність вжиття такого заходу забезпечення позову. Вказує, що судом накладено арешт на рахунки ОСОБА_4 , на які надходить його заробітна плата, що є єдиним джерелом його доходів, а також на рахунок ОСОБА_3 , відкритий як само зайнятої особи, та картковий рахунок з кредитним лімітом, до якого підключена послуга «нотаріальні платежі», з якого вона здійснює як нотаріус обов`язкові платежі за клієнтів, такі як адміністративні збори, платежі за використання реєстрів, платежі в пенсійний фонд, а також платежі в бюджет за результатами своєї діяльності. Вважає, що не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти, що знаходяться в Національному банку України або інших банках, у тому числі іноземних, для забезпечення здійснення грошових розрахунків.

З наведених підстав просить скасувати вжиті ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2024 року у даній справі заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на грошові кошти, які належать на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які знаходяться на всіх рахунках відповідачів та в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах на загальну суму 1 913 285,28 доларів США, що в національній валюті України за курсом НБУ становить станом на 03.05.2023 року в розмірі 75640776,90 грн.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 13 червня 2024 року, з врахуванням ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 26 червня 2024 року про виправлення описки, заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 20 травня 2024 року, - задоволено частково.

Скасовано арешт на грошові кошти, які належать на праві приватної власності ОСОБА_3 , які знаходяться на рахунку НОМЕР_1 , який відкритий у Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» та використовується відповідачем у здійсненні нотаріальної діяльності.

В решті у задоволенні заяви відмовлено.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення боргу, - зупинено до припинення перебування відповідача ОСОБА_4 у складі Збройних Сил України.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2024 року про зупинення провадження у справі оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що звертаючись з клопотанням про зупинення провадження у справі, представник відповідача не надав належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_4 перебуває у військовій частині, яка переведена на воєнний стан, та виконує бойові завдання в зоні бойових дій, а також того, що призов відповідача на військову службу призвів до неможливості приймати участь у судових засіданнях. Зазначає, що суд безпідставно зупинив провадження у справі, не отримавши від військової частини відповіді на запит щодо неможливості участі ОСОБА_4 в судових засіданнях з розгляду даної справи. Вказує, що права відповідача ОСОБА_4 не порушені, оскільки він може брати участь в розгляді справи через свого представника - ОСОБА_5 . Вважає, що суд може зупинити провадження у справі лише за наявності конкретних, передбачених законом підстав, за яких явка в судове засідання військовослужбовця унеможливлюється. Наголошує, що оскаржуваною ухвалою порушуються права ОСОБА_1 на судовий захист, а право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного чи надзвичайного стану. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2024 року про застосування заходів забезпечення позову оскаржила представник ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - ОСОБА_5 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що заявником не обґрунтовано доцільність вжиття заходу забезпечення позову у виді накладення арешту на грошові кошти, які належать на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що знаходяться на всіх рахунках відповідачів та в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах на загальну суму 1 913 285,28 доларів США, що в національній валюті України за курсом НБУ становить станом на 03.05.2023 року в розмірі 75640776,90 грн., враховуючи те, що раніше судом вжиті заходи забезпечення позу шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Зазначає, що суд не може накладати арешт на будь-які рахунки в банківських установах, а вживаючи заходи забезпечення позову, суд не з`ясував, які рахунки в банківських установах відриті на ім`я відповідачів та не встановив призначення цих рахунків. Вважає, що суд безпідставно наклав арешт на рахунки ОСОБА_3 , оскільки між нею та позивачем не існувало жодних правовідносин. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 червня 2024 року в частині задоволених вимог заяви про скасування заходів забезпечення позову та в частині зупинення провадження оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду в цій частині є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що відсутні підстави для зупинення провадження у справі, оскільки в матеріалах справи відсутні докази переведення військової частини, в якій проходить службу ОСОБА_4 , на воєнний стан та виконання бойових завдань в зоні бойових дій. Зазначає, що необхідність накладення арешту на грошові кошти, які містяться на рахунках відповідачів, відкритих в банківських та інших фінансових установах, виникла у зв`язку з тим, що відповідачами відчужено все нерухоме майно та інше майно, на яке може бути звернуто стягнення. Вказує, що відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову, оскільки чинним законодавством прямо передбачено, що ухвала суду про забезпечення позову повинна виконуватися особами, які здійснюють примусове виконання, в тому числі з урахуванням обмежень про накладення арешту на грошові кошти, які отримує боржник на ці рахунки, та які прямо передбачені в ст. 150 ЦПК України. Вважає, що в умовах воєнного стану за арештованими рахунками, зокрема і самозайнятих осіб, можуть здійснюватися виплати заробітної плати, податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, тому безпідставним є твердження ОСОБА_3 про те, що вжиття заходів забезпечення позову спричинило зупинення її нотаріальної діяльності. З наведених підстав просить ухвалу суду в частині зупинення провадження скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, а в частині часткового задоволення вимог заяви про скасування заходів забезпечення позову ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні цих вимог заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підтримання доводів його апеляційних скарг та заперечення щодо задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , пояснення ОСОБА_3 та представників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та заперечення щодо задоволення апеляційних скарг представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2024 року про забезпечення позову не підлягає до задоволення, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 червня 2024 року підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2024 року підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує майновий спір, ціна позовних вимог є значною, відтак накладення арешту на грошові кошти відповідачів, які знаходяться на всіх рахунках відповідачів в усіх банківських та інших фінансово-кредитних установах, в межах суми позовних вимог, буде належним та співмірним заходом забезпечення позову у випадку задоволення позовних вимог, а невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Забезпечення позову - заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень п.п. 1, 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого п. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

При зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по-перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по-друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є стягнення боргу в розмірі 1913285,28 доларів США на підставі боргових розписок від 20 вересня 2015 року та від 01 травня 2016 року.

Зі змісту розписки від 20 вересня 2015 року вбачається, що ОСОБА_4 отримав позику від ОСОБА_7 у сумі 1 000 000 доларів США терміном на 12 місяців до 20 вересня 2016 року.

Зі змісту розписки від 01 травня 2016 року вбачається, що ОСОБА_4 отримав позику від ОСОБА_7 у сумі 400 000 доларів США на термін, який визначається домовленістю сторін, а в подальшому 28 липня 2016 року вищезазначену розписку доповнено зобов`язанням ОСОБА_4 повернути суму в розмірі 400000 доларів США протягом трьох місяців до 10 жовтня 2016 року.

Залучивши до участі у справі співвідповідачем ОСОБА_3 , суд першої інстанції встановив, що на момент написання боргових розписок ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_4 в межах загальної суми позову, а саме., 1913285,28 доларів США., що в національній валюті України становить 69 968 842 грн.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2023 року накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_3 в межах розміру заборгованості в сумі 1913285,28 доларів США, що станом на день розгляду заяви в еквіваленті становить 69 337 458,54 грн.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві власності рухомого та нерухомого майна, вартість якого була б співмірною з ціною позову.

При цьому, наявними в матеріалах справи витягами із сайту судової влади підтверджується наявність інших судових справ про стягнення боргу за договором позики, відповідачам у яких є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Враховуючи наведене, характер спірних правовідносин, якими є стягнення боргу за розписками, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать на праві приватної власності відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які знаходяться на всіх рахунках відповідачів та в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах на загальну суму 1 913 285,28 доларів США, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а відтак не вбачає підстав для скасування ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 24 травня 2024 року про забезпечення позову.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_4 перебуває у складі Збройних Сил України, що є обов`язковою підставою для зупинення провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, що перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Норми цивільного процесуального законодавства розрізняють обов`язкову та факультативну підставу для зупинення провадження у справі.

Випадки, коли суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, визначені у частині першій статті 251 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17, від 16 листопада 2022 року у справі № 753/3880/20, від 21 грудня 2022 року у справі № 456/2541/19, від 29 березня 2023 року у справі № 756/3462/20 та від 04 липня 2023 року у справі № 359/7297/22.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, в тому числі і на час постановлення оскаржуваної ухвали суду.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій (ст. 1 Закону України «Про оборону України»).

Згідно з довідкою від 19 грудня 2022 року № 1546, виданою військовою частиною НОМЕР_2 , солдат ОСОБА_4 з 17 червня 2022 року дійсно призваний на військову службу у зв`язку з мобілізацією та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Аналізуючи зміст довідки від 19 грудня 2022 року № 1546, виданої військовою частиною НОМЕР_2 , колегія суддів звертає увагу на те, що вищезазначена довідка підтверджує лише перебування ОСОБА_4 на військовій службі у військовій частині, однак не містить інформації, що військова частина НОМЕР_2 переведена на воєнний стан або залучена до ведення бойових дій та проведення антитерористичної операції.

З врахуванням положень пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України підставою для зупинення провадження у справі є перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є Конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст.12 ЦПК України.

На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

На думку колегії суддів, заявляючи клопотання про зупинення провадження, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала суду першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження проходження ОСОБА_4 військової служби у військовій частині, що переведена на воєнний стан або залучена до проведення антитерористичної операції, на час звернення до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі, а матеріали справи таких доказів не містять.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що довідка від 19 грудня 2022 року № 1546, видана військовою частиною НОМЕР_2 , не підтверджує наявності підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені пунктом 2 частини 1 статті 251 ЦПК України, оскільки у ній відсутня інформація про те, що військова частина, НОМЕР_2 , в якій проходить військову службу ОСОБА_4 , переведена на воєнний стан або залучена до проведення антитерористичної операції, що є обов`язковою умовою при вирішенні питання про зупинення провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частиною 1 статті 251 ЦПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі відповідно до пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 червня 2024 року вбачається, що ухвала суду оскаржується лише в частині часткового задоволення вимог заяви про скасування заходів забезпечення позову та в частині зупинення провадження у справі, а відтак, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Задовольняючи частково заяву про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2024 року, суд першої інстанції виходив з того, що рахунок НОМЕР_1 , відкритий у Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк», використовується ОСОБА_3 для здійснення нотаріальної діяльності, відтак наявні підстави для скасування арешту на грошові кошти, які знаходяться на цьому рахунку, однак відсутні підстави для скасування арешту на належні ОСОБА_3 грошові кошти, які знаходяться на всіх інших рахунках відповідачів та в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах на загальну суму 1 913 285,28 доларів США, оскільки ОСОБА_3 залучена до участі в розгляді справи як співвідповідач, а підставність заявлених до неї позовних вимог буде встановлюватися під час розгляду справи по суті спору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Реєстраційним посвідченням про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності № 405 від 26 березня 2013 року підтверджується, що ОСОБА_3 здійснює приватну нотаріальну діяльність в Львівському міському нотаріальному окрузі.

Оскільки рахунок НОМЕР_1 , відкритий у Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк», використовується ОСОБА_3 для здійснення нотаріальної діяльності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що арешт, накладений в порядку забезпечення позову на грошові кошти, що знаходяться на цьому рахунку, підлягає скасуванню.

В оскаржуваній ухвалі від 13 червня 2024 року, суд зазначив, що оскільки ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2024 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення боргу було зупинено до припинення перебування відповідача ОСОБА_4 у складі Збройних Сил України, а провадження у справі поновлювалось лише у зв`язку із процесуальною необхідністю розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову, а тому провадження у справі слід зупинити до припинення перебування відповідача ОСОБА_4 у складі Збройних Сил України.

Враховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність підстав для зупинення провадження у справі до припинення перебування ОСОБА_4 у складі Збройних Сил України, у зв`язку з чим дійшла висновку про скасування ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2024 року, ухвала Личаківського районного суду м. Львова від 13 червня 2024 року в частині зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення боргу до припинення перебування ОСОБА_4 у складі Збройних Сил Українитакож підлягає скасуванню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 376, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2024 року про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2024 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2024 року про зупинення провадження - задовольнити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2024 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення боргу до припинення перебування ОСОБА_4 у складі Збройних Сил України - скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні заяви представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про зупинення провадження у цій справі - відмовити, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 червня 2024 року - задовольнити частково.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 червня 2024 року в частині зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення боргу до припинення перебування відповідача ОСОБА_4 у складі Збройних Сил України- скасувати.

В решті ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 11.11.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк