КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/8544/24 Головуючий у суді І інстанції: Шаповалова К.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Головачова Я.В., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Асатряна Тиграна Леваєвича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 31 травня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (правонаступник Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк»), Державне підприємство «Сетам», приватний виконавець Филипів Андрій Миколайович,

ВСТАНОВИВ:

У квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з вказаною скаргою на дії приватного виконавця Филипіва А.М..

Скарга обгрунтована тим, що ОСОБА_1 невідомо було про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, оскільки постанову про відкриття виконавчого провадження він не отримував, бо у зв`язку із військовою агресією рф проти України разом з родиною виїхав за кордон, а з сайту ДП «Сетам» 22 квітня 2024 року дізнався про продаж майна, яке належить йому на праві власності. Оскільки приватний виконавець Филипів А.М. незаконно відкрив виконавче провадження, з порушенням строку, визначеного ЗУ «Про виконавче провадження», просив скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 31 травня 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, адвокат Асатрян Тигран Леваєвич, який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу ОСОБА_1 в повному обсязі та скасувати постанову приватного виконавця Филипіва А.М. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі помилково посилається на п. 5 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, із зазначенням, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Скаржник вказує на те, що рішення, за яким видано виконавчий документ, набрало чинності 18.09.2012 року, отже строк пред`явлення до виконання є 18.09.2013 року. Однак приватним виконавцем Филипів А.М. 08.10.2020 року було відкрито виконавче провадження, строк на виконання якого вже минув.

Скаржник вказував також на те, що приватний викнавець Филипів А.М. відкриваючи виконавче провадження, не здійснив перевірку чинності виконавчого документа, а суд першої інстнації не приділив цьому факту належної уваги, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку і відмовив у задоволенні скарги.

18 липня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від приватного виконавця виконавчого округу Київської області Филипіва А.М., в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги вказував на те, що виконавчий документ та заява стягувача відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження» відповдіно до відміток на виконавчому документі строк пред`явлення до примусового виконання не був пропущений, тому у приватного виконавця не було підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Також вказував, що скаржником пропущено строки на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 08.10.2020 року та не зазначено поважних причин для його поновлення.

19 липня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника АТ «Міжнародний Резервний Банк» - Лавріна О.В., в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги вказував на те, що заявником пропущено будь-які строки звернення зі скаргою на дії виконавця, з огляду на наявність доказів отримання копії постанови про відкриття провадження і часткове погашення боргів. Крім того зазначив, що пропуск строку звернення зі скаргою, відповдіно до діючого законодавства, є самостійною підставою для відмови у задоволенні скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги на дії приватного виконавця, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що виконавчий документ вдруге було повернуто стягувачу 7 жовтня 2020 року, строк пред`явлення його до виконання закінчувався 7 жовтня 2023 року, в той час, як приватний виконавець Филипів А.М. відкрив виконавче провадження 8 жовтня 2020 року, тобто в межах строку, визначеного ЗУ «Про виконавче провадження».

Також суд першої інстанції керувався ст. 449 ЦПК України та обгрунтовував свої висновки тим, що ОСОБА_1 ще у жовтні (листопаді) 2020 року знав про відкрите приватним виконавцем Филипів А.М. виконавче провадження № НОМЕР_2 з виконання в/л 2-3705/10 від 13.03.2013 року, виданого Дарницьким районним судом м. Києва, поряд з цим, із скаргою до суду на постанову про відкриття виконавчого провадження звернувся лише у квітні 2024 року, при цьому клопотання про поновлення строку на подання скарги із зазначення поважних причин його пропуску, до суду не звертався.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, відповідно до частини першої статті 12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до пункту 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закон України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Результат аналізу пункту 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону дає підстави для висновку, що цей пункт застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності цим Законом. Для пункту 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону № 1404-VIII до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц (провадження № 61-20552св18) та в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011 (17/6).

Відповідно до частин четвертою та п`ятою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Результат аналізу частин четвертої та п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 2608/4065/12 (провадження № 61-12042св20).

Встановлено, що 14 березня 2013 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-3705/10 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанк Росії» солідарно заборгованість 3636203, 18 доларів США та 6419720,87 грн, що станом на 8 червня 2010 року становить 35222086,25 грн.

03 жовтня 2013 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Юхименко О.С. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 на підставі заяви стягувача від 16 вересня 2013 року.

13 липня 2020 року старший державний виконавець відділу примсового виконання рішень Департаменту державної викнавчої служби МЮУ Магда С.Г. повернула виконавчий документ стягувача на підставі п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (відмова стягувача від майна боржника).

08 жовтня 2020 року стягувач звернувся до приватного виконавця Филипів А.М. із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Филипів А.М. від 08 жовтня 2020 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно відмовив у задоволення скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Филипіва А.М., оскільки суди встановили, що банк вчиняв дії, що свідчать про переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що на час повторного звернення стягувача до приватного виконавця Филипіва А.М. із заявою про відкриття виконавчого провадження строк пред`явлення виконавчого документа № НОМЕР_2 не закінчився.

Суд апеляційної інстанції погоджується також з висновками суду першої інстанції стосовно того, що ОСОБА_1 пропущено строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 08.10.2020 року та не зазначено поважних причин для його поновлення, з огляду на те, що ОСОБА_1 30 жовтня 2020 року особисто отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 8 жовтня 2020 року (а.с. 72 том 1).

Крім того, 06 листопада 2020 року ОСОБА_1 перерахував на рахунок приватного виконавця Филипів А.М. кошти у розмірі 2188,97 грн, з призначенням платежу: «част сп. ПВ НОМЕР_2 від 2 листопада 2020 року зг. в/листа 2-3705/10 від 13.03.2013. вид. Дарницьким РС м. Києва», що підтверджується копією меморіального ордеру № НОМЕР_2 (а.с. 73 том 1).

Доводи апеляційної скарги про те, що приватний виконавець Филипів А.М. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження після закінчення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, а саме відмітками на виконавчмоу листі, що свідчать про переривання строку.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення, за яким видано виконавчий документ, набрало чинності 18.09.2012 року, тому строк пред`явлення його до виконання сплив 18.08.2013 року, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки виконавчий документ неодноразово повертався стягувачу строк подачі виконавчого документа переривався, останнє повернення було 13 липня 2020 року, стягувач звернувся у жовтні 2020 року, тобто у строки визначені законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що приватний виконавець Филипів А.М. відкриваючи виконавче провадження не здійснив перевірку чинності виконавчого документа, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки на момент винесення приватним виконавцем Филипівим А.М. постанови про відкриття виконавчого провадження від 08 жовтня 2020 року виконавчий лист № 2-3705/10 таким, що не підлягає виконанню, не визнавався, а тому вказана обставина не може слугувати підставою для надання правової оцінки правомірності дій приватного виконавця станом на дату їх вчинення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, відмовляючи у задоволенні скарги, а також вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 449 ЦПК України та положення Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Асатряна Тиграна Леваєвича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 31 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «02» жовтня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Я.В. Головачов

В.І. Олійник