Справа № 182/2992/24
Провадження № 2/0182/2353/2024
09.10.2024 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.
секретар Іванова Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про скасування арешту, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про скасування арешту.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, відповідно до Свідоцтва про право власності від 23 листопада 1998 року, квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 порівну. Тобто, право власності його батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартиру при житті, відповідно до свідоцтво про право власності на житло, виданого Нікопольською житлово-експлуатаційним об`єднанням Дніпропетровської області 23 листопада 1998 року, зареєстроване КП Нікопольським міським бюро технічної інвентаризації», реєстраційний запис № 9955 - 7, реєстрова книга № 42. ІНФОРМАЦІЯ_2 його батько помер та після його смерті спадкоємці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовились від прийняття спадщини на його користь, а тому 1/4 частина квартири перейшла у його власність. При цьому, при вчиненні нотаріальних дій йому стало відомо, що на нерухоме майно батька, а саме: 1/4 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 постановою державного виконавця від АМ 144767 від 28.12.2004 року (виконавець Чайковський Д.О (номер запису 1655488 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна) було накладено арешт. При зверненні до відповідача з заявою про припинення арешту майна, він отримав відповідь за № 154728 від 30.04.2024 року та копію Постанови від 28.12.2004 року, згідно якої було повідомлено, що, при перевірці Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виявлено арешт, накладений на нерухоме майно боржника, а саме: 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 постановою державного виконавця від АМ 144767,28.12.2004 року (виконавець Чайковський Д.О (номер запису 1655488 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна). При пошуку в Автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що на виконанні перебувало виконавче провадження № 14942097 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4722 від 05.11.2001 року, що видав Нікопольський міськрайонний суд про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 аліментів. Однак, виконавче провадження завершено 28.02.2018 року та знищено 05.01.2022 року, у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Відповідно до отриманої Постанови, арешт накладено в межах виконавчого провадження № 1- 1576, на підставі виконавчого листа за № 2- 4722 від 5.11.2001 року про стягнення аліментів з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_7 та сина ОСОБА_8 . Тобто, аліменти стягувались на його користь та на користь його сестри, а вони вже досягли повноліття. І на даний час виникли такі обставини, які змусили його звернутись до суду з позовом про зняття арешту, оскільки в позасудовому порядку вчинити дані дії він позбавлений можливості. Тому, просить суд скасувати арешт нерухомого майна, який накладено Постановою державного виконавця від АМ 144767 від 28.12.2004 року, за адресою: АДРЕСА_2 (на 1/4 частину, яка належала його батькові ОСОБА_3 ).
В судове засідання позивач не прибув, від нього на адресу суду надійшла заява, в якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує та на задоволенні позову наполягає (а.с.19).
Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надав.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст.8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою ст.55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як встановлено судом, відповідно до Свідоцтва про право власності від 23 листопада 1998 року, квартира АДРЕСА_1 , на праві власності, належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 порівну (а.с.12). ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивача ОСОБА_3 помер, про що свідчить актовий запис № 175, складений Томаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.11). Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частину кв. АДРЕСА_1 . Як вбачається з матеріалів справи, на нерухоме майно боржника, а саме: 1/4 частина квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , постановою державного виконавця від АМ 144767 від 28.12.2004 року (виконавець Чайковський Д.О (номер запису 1655488 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна) було накладено арешт, що не заперечується Нікопольським відділом державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), оскільки, згідно листа від 30 квітня 2024 року за № 154728, позивачу було повідомлено, що державним виконавцем винесено постанову про завершення виконавчого провадження, а тому, відповідно до ч.5 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду, оскільки виконавче провадження завершено та знищено 05.01.2022 року у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а.с.5).
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Таким чином, судом встановлено, що на майно позивача постановою Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції було накладено арешт, який свідчить про той факт, що його наявність порушує право позивача щодо розпорядження цим майном.
Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.60 ЗУ "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику ( речове право на чуже майно).
Таким чином, враховуючи вищевикладене, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості у повному обсязі користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. З огляду на зазначене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що обґрунтування позивача знайшло своє підтвердження у судовому засіданні та є таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст.3, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про скасування арешту задовольнити.
Скасувати арешт нерухомого майна, який накладено Постановою державного виконавця Виконавчої служби міського управління юстиції м.Нікополя АМ 144767 від 28.12.2004 року, на частину 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал