ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2950/23
Провадження №2/477/508/24
15 квітня 2024 року м. Миколаїв
Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:
головуючої - судді Саукової А.А.,
із секретарем судового засідання Купрейчик К. М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Засільське хлібоприймальне підприємство» про виплату працівнику належних йому сум при звільненні,
ВСТАНОВИВ:
Тому, враховуючи те, що шестимісячний період затримки розрахунку з позивачкою при звільненні почався 22.10.2023 р. і завершиться 22.04.2024р, максимально можлива сума (за шість місяців) на цю дату складатиме 40 547, 12 грн. (309,52 грн. помножити на 131 робочі дні).
У зв`язку з порушенням гарантованих законодавством трудових прав, позивачка просить стягнути з відповідача всі суми, що належать їй від роботодавця в день звільнення, а саме - 12 954, 78 грн., а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день постановлення рішення, але не більш як за шість місяців.
У судове засідання позивачка не з`явилася, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без нього та позивачки, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений відповідно до положень статті 128, 130 ЦПК України, причини неявки в судове засідання не повідомив, відзив не подав.
Ухвалою суду від 15 квітня 2024 року постановлено здійснювати розгляд справи в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст.1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст. 117 КУпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за нормами статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу.
Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного суду України від 14 грудня 2016 року по справі №6-788цс16.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 до 03.11.2022 року працювала на посаді апаратника борошномельного виробництва 4 розряду в приватному акціонерному товаристві «Засільське хлібоприймальне підприємство», що підтверджується копією трудової книжки позивача.
Згідно наказу № 32-к про припинення трудового договору (контракту) від 27.10.2022, позивачку ОСОБА_1 звільнено з займаної посади з 03.11.2022р. на підставі п. 6 ст.41 КЗпП України, а саме з причини неможливості забезпечення роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із знищенням майна роботодавця внаслідок бойових дій. Вказаним наказом позивачці визначено до виплати компенсацію за 28 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період 23.08.2021р. 03.11.2022 р.; вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку.
Вимога позивача про здійснення розрахунку при звільненні відповідачем отримана 20 жовтня 2023 року.
Крім того судом також встановлено, іншого відповідачем не спростовано, що остаточний розрахунок з позивачем станом на момент звернення до суду не проведений.
Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Порядок обчислення середньої заробітної плати та розміру компенсації при трудових відносинах встановлено Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100. Відповідно до п. 8 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Таким чином, згідно даних, що містяться в довідці ПФУ (форма ОК-5), місяцями, що враховуються для розрахунку середньої заробітної плати, є лютий-березень 2022 року. Сума нарахувань у вказаний період склала 13 000, 00 грн. Середньоденна заробітна плата позивачки складає 309, 52 грн. (13 000, 00 грн/42 (кількість робочих днів у періоді).
Проведення розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з робочих, а не календарних днів, відповідає правовій позиції, викладеній в постанові від 21 січня 2015 року №6-195цс14 Верховного Суду України.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Оскільки вимога позивача про здійснення розрахунку відповідачем отримана 20.10.2024 року, а днем постановлення рішення є 15.04.2024 року, тому при підрахунку середнього заробітку за весь час затримки розрахунку судом береться до уваги період з 22.10.2023 року по 15.04.2024 року.
Із змісту ст. 137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно з договору про надання правової допомоги від 18 вересня 2023 року, акту приймання передачі наданих послуг (правової допомоги) до договору про надання правової допомоги від 18.09.2023 року, акту про підтвердження факту отримання коштів від клієнта від 22.09.2023 року - долучених до матеріалів справи, позивачка уклала з адвокатом Шевченко С. В. договір про надання правової допомоги та здійснила оплату у розмірі 1500,00 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.
Керуючись ст.ст.4, 6, 10, 12, 13, 76-81, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Засільське хлібоприймальне підприємство» про виплату працівнику належних йому сум при звільненні, задовольнити.
Стягнути з приватного акціонерного товариства «Засільське хлібоприймальне підприємство» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 (двадцять) копійок та витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 1500,00 (одна тисяча п`ятсот) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідач ПАТ «Засільське хлібоприймальне підприємство», адреса: вул. Заводська, буд. 22, с. Засілля, Миколаївського (Вітовського) р-ну, Миколаївської області; .

Повний текст рішення складено 22 квітня 2024 року.

Суддя А.А. Саукова