Справа № 548/2437/24
Провадження №2/548/722/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.11.2024 м. Хорол

Суддя Хорольського районного суду Полтавської області Миркушіна Н.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення суми боргу із спадкоємців за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.

Розглянувши матеріали позовної заяви, приходжу до висновку, що цей позов непідсудний Хорольському районному суду Полтавської області виходячи з наступних підстав.

Зі змісту позову слідує, що підставою для подачі позову до Хорольського районного суду Полтавської області стало те, що вказаний у справі спір віднесено до виключної підсудності, передбаченої ч.3 ст.30 ЦПК України.

Такий висновок позивача щодо визначення підсудності у даній справі за частиною 3 статті 30 ЦПК України є помилковим та порушує встановлені параграфом 3 ЦПК України правила підсудності.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК України), але позивач позову щодо нерухомого майна будь-яких осіб до суду не подав.

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Отже, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Згідно ч.3 ст.30 ЦПК України позови кредиторів спадкодавця, що подаються до прийняття спадщини спадкоємцями, пред`являються за місцезнаходженням спадкового майна або основної його частини.

Верховний суд у постанові від 23.10.2019 року у справі №676/1868/19 вказав, що позов про стягнення заборгованості за договорами позики має розглядатися за правилами територіальної підсудності, тобто за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідачів, а не за місцем знаходження успадкованого нерухомого майна.

Одночасно у зазначеному рішенні Верховний суд висловився, що правило виключної підсудності, передбаченої ч.3 ст.30 ЦПК України, застосовується лише у разі подання позову до спадкоємців, які ще не прийняли спадщину.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що спір у справі виник у зв`язку з невиконанням зобов`язань, які виникли за договором позики (борговою розпискою), укладеним між позивачем та померлим ОСОБА_4 , правонаступниками (спадкоємцями) якого є відповідачі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання відповідача ОСОБА_2 згідно даних позовної заяви є: АДРЕСА_1 , а відповідача ОСОБА_3 є: АДРЕСА_2 .

Враховуючи положення ч.3 ст.30 ЦПК України, на яку наявне посилання в позові, слід зазначити, що вказаною нормою закону визначена виключна підсудність справ за позовами кредиторів спадкодавця, що подаються до прийняття спадщини спадкоємцями, які пред`являються за місцезнаходженням спадкового майна або основної його частини.

Отже, правила виключної підсудності за вказаною нормою закону застосовуються лише у разі подання позову до спадкоємців, які ще не прийняли спадщину, що узгоджується з вищевказаною позицією Верховного суду.

З підп. 3.12 п. 3 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України слідує, що спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

З підп. 3.13 п. 3 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України слідує, що якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину.

З матеріалів позову слідує, що відповідачі подали відповідні заяви про прийняття спадщини ОСОБА_4 до Лубенської державної нотаріальної контори, а отже є такими, що прийняли його спадщину.

Отже, висновок позивача про те, що цей позов підлягає розгляду за правилами виключної підсудності - за місцем знаходження спадкового майна або основної його частини, є помилковим.

Розгляд справиХорольським районним судом Полтавської області призведе до порушень правил підсудності.

З інформаційних довідок №02-22/5916 та №02-22/5917 від 05.11.2024 року, наданих Хорольською міською радою Лубенського району Полтавської області, достовірно відомо суду, що жоден з відповідачів по цій справі не зареєстрований на території Хорольської територіальної громади.

З інформаційної довідки №1838 від 04.11.2024 року, наданої відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації відомо, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрована в АДРЕСА_2 .

Отже, у відповідності до ч. 9 ст. 187 ЦПК України за результатами отриманої судом інформації встановлено, що справа не підсудна цьому суду, а тому суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України до Дарницького районного суду міста Києва.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті шостої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розгляд і вирішення справи неповноважним судом, зокрема внаслідок порушення правил визначення підвідомчості та підсудності, є підставою для скасування навіть правильного за суттю рішення суду.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 Закону України «Про виконання рішень», застосування практики Європейського суду з прав людини, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається належний суд , тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Отже, з метою недопущення порушення правил підсудності, дана справа згідно ст.31 ЦПК України підлягає передачі для розгляду за правилами територіальної підсудності - Дарницькому районному суду міста Києва.

Керуючись ст.27, 30, 31 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Цивільну справу №548/2437/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення суми боргу із спадкоємців за договором позики передати для розгляду за правилами територіальної підсудності Дарницькому районному суду міста Києва.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 15-денний строк, який обчислюється з дня складання ухвали. Учасник справи, якому ухвала не була вручено у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя: Н.С.Миркушіна