ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2024 року м. Кропивницький

справа № 398/1359/23

провадження № 22-ц/4809/1263/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Бойко Н. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Олександрійський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровогралської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Олеса),

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Молодчин Володимир Петрович, на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Стручкової Л. І.) від 24.04.2024,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

16.03.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виключення запису про нього як батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису про народження № 11 від 17.07.2008, вчиненого виконавчим комітетом Червонокам`янської сільської ради Олександрійського району.

Свою вимогу позивач обгрунтував тим, що він перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , але їх шлюбні стосунки фактично припинилися.

11.07.2008 відповідачка у справі народила дочку - ОСОБА_3 , про що 17.07.2008 було складено актовий запис № 11, а відомості про батька записано зі слів матері.

У 2007 році вони з відповідачкою проживали у різних місцях: позивач у селищі Онуфріївка Кіровоградської області, а відповідачка в м. Києві з іншим чоловіком, який, на думку позивача і є дійсним батьком дитини.

У той час позивач з відповідачкою рідко зустрічалися, але часто сварилися.

Пізніше, коли між позивачем і відповідачкою склалися стосунки, вона переконала його, що саме він є батьком дитини.

У 2018 році за їх спільною заявою батьком дитини на підставі ст. 126 СК України був записаний ОСОБА_1 .

Згодом позивач почав сумніватися в тому, що він не є біологічним батьком дитини. У розмові відповідачка підтвердила обґрунтованість його сумнівів, що стало підставою його звернення до суду з цим позовом.

2.Короткий зміст рішення суду

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.04.2024 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини відмовлено.

Рішення суду обґрунтоване тим, що позивач згідно з ч. 5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство, оскільки в момент реєстрації себе батьком дитини він знав, що не є її батьком.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Позивач у справі ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Молодчин Володимир Петрович, подав апеляційну скаргу в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.04.2024 та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.

Рішення суду оскаржується позивачем з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Позивач аргументує свою тезу тим, що на час внесення в актовий запис про народження дитини відомостей про нього, як про батька ОСОБА_3 йому не було відомо про те, що він не являється її біологічним батьком. Навпаки, він був переконаний у протилежному з огляду на те, що на до народження дитини між ним і відповідачкою були стосунки, що відомо допитаному в суді свідку ОСОБА_4 .

4.Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

До суду апеляційної інстанції від представника позивачки ОСОБА_2 адвоката Супруна Леоніда Вікторовича надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому викладено заперечення щодо аргументів відповідача про його необізнаність на час реєстрації батьком ОСОБА_3 про те, що він не являється її біологічним батьком.

Вказується, що твердження апелянта не відповідають дійсності й спростовуються показаннями допитаного в суді свідка ОСОБА_4 , близького товариша позивача. Суд дійшов обґрунтованого і правильного по суті висновку, що позивач не має права оспорювати батьківство з підстави, передбаченої ч. 5 ст. 136 СК України.

5.Короткий зміст пояснень учасників справи у судовому засіданні 31.10.2024

Позивач (апелянт) ОСОБА_1 , якому судова повістка-повідомлення була надіслана за вказаною ним в апеляційній скарзі адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 055, адресату не вручена і повернута поштовим відділенням з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». На підставі п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою позивачу 25.10.2024 у день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про його відсутність за вказаною ним адресою.

Представник апелянта адвокат Молодчин Володимир Петрович повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставлення 15.10.2024 о 18:15 надісланої до його електронного кабінету судової повістки-повідомлення. Згідно з п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка-повідомлення вважається врученою йому 16.10.2024. Однак представник апелянта у призначений час 31.10.2024 у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Відповідачка ОСОБА_2 , якій судова повістка-повідомлення вручена 24.10.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 933, повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи, але в призначений час у судове засідання особисто не з`явилася.

Представник відповідачки адвокат Супрун Леонід Вікторович у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, просив суд залишити її без задоволення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Олександрійський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомлений про час, дату та місце судового засідання, свого представника до суду не направив, надіславши заяву про розгляд справи за відсутності його представника (а.с. 205).

6.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

11.07.2008 у с. Ялинівка Олександрійського району Кіровоградської області народилася ОСОБА_5 , матір`ю якої зареєстрована ОСОБА_6 , а батьком ОСОБА_7 , запис відомостей про якого здійснено за вказівкою (заявою) матері, що підтверджується копією актового запису про народження № 11 від 17.07.2008, складеного Червонокам`янською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області.

26.05.2018 Олександрійським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області було зареєстровано шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_1 , про що складено відповідний актовий запис № 166.

16.08.2018 на підставі спільної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до актового запису про народження № 11 від 17.07.2008 внесено відповідні зміни в графи 1, 3, 11-16, а саме: змінено прізвище дитини з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_1 »; по батькові з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 »; батьком дитини записано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

21.12.2022 видано повторно свідоцтво серії НОМЕР_1 про народження ОСОБА_3 в якому батьком вказано ОСОБА_1 , а матір`ю ОСОБА_2 .

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.02.2023 у справі № 399/507/22 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 26.05.2018 Олександрійським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 166. Це рішення суду набрало законної сили 30.03.2023.

7.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1.Норми права та їх джерела

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 5 Сімейного кодексу України (далі СК України) сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частини друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Статтею 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Натомість відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

На підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження (ст. 134 СК України).

Згідно з положеннями ч. ч. 1 3 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

8.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

Предметом доказування у спорі про оспорювання батьківства, особою, яка записана батьком дитини (позивачем), є доведення відсутності кровного споріднення з дитиною, а також необізнаність позивача в момент реєстрації, що він не є біологічним батьком дитини.

З урахуванням розподілу між сторонами обов`язку доказування, позивач (особа, яка оспорює своє батьківство) має надати докази, що він не є батьком дитини, а також, що в момент реєстрації себе батьком дитини він не знав, що не є її батьком, натомість відповідачка має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень.

Отже, якщо позивач стверджує, що в момент реєстрації себе батьком дитини не знав, що не є її батьком, то відповідачка має надати докази на спростування таких тверджень.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, встановленим ст. ст. 77 - 80 ЦПК України.

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, суд першої інстанції встановив, що як на час зачаття та і на час народження дочки ОСОБА_11 відповідачка у шлюбі не перебувала.

Під час реєстрації народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відомості до актового запису про народження про її батька були внесені за розпорядженням матері (відповідачки у справі згідно з ч. 1 ст. 135 СК України).

16.08.2018 на підставі спільної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до актового запису про народження ОСОБА_5 внесено зміни в частині відомостей про батька дитини, а саме несено відомості про ОСОБА_1 , як про батька (ч. 1 ст. 126 СК України).

На час внесення змін до актового запису про народження дитині виповнилося десять років.

У своїх заявах по суті справи сторони визнали, що позивач ОСОБА_1 не являється біологічним батьком ОСОБА_3 (при народженні ОСОБА_5 ), яка народилася за 9 років і 10 місяців до укладення шлюбу між сторонами у справі.

Статтею 82 ЦПК України передбачено підстави звільнення від доказування, зокрема, згідно з ч. 1 цієї статті Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За обставин цієї справи підстав для сумніву у добросовісності визнання сторонами тієї обставини, що позивач не є біологічним батьком дитини, а також у її достовірності немає.

Законодавець обмежив право особи, яка записана батьком дитини, на оспорювання свого батьківства, зокрема, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, або не могла про це не знати.

Відповідне обмеження встановлене ч. 5 ст. 136 СК України й по суті є правовою гарантією захисту прав дитини.

ЄСПЛ зазначив, що відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини (рішення ЄСПЛ від 17.05.2007 у справі «Йевремович проти Сербії», п. 109).

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII).

Таким чином, при вирішенні спорів щодо оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін у справі.

Щодо обізнаності/необізнаності позивача, який оспорює своє батьківство, в момент реєстрації його батьком дитини, що він не є її біологічним батьком.

На підтвердження своєї необізнаності станом на 16.08.2018 щодо відсутності біологічної спорідненості з дитиною позивач посилався на показання свідка.

Однак допитаний у судовому засіданні за клопотанням позивача свідок ОСОБА_4 фактично спростував його пояснення, вказавши, що зі слів сторін у справі йому відомо, що позивач не є біологічним батьком дитини й про це позивачу було відомо на час його реєстрації батьком, але він хотів таким чином зміцнити їх сім`ю.

Позивач, на якому лежить обов`язок доказування своєї необізнаності про відсутність біологічного кровного споріднення між ним та дитиною під час реєстрації його батьком не надав до суду інших доказів на підтвердження такої необізнаності.

В апеляційній скарзі позивач не навід доводів про неправильну оцінку чи перекручування місцевим судом показань свідка ОСОБА_4 . Будь-яких доказів на спростування правдивості показань свідка теж не надав.

Суд першої інстанції на засадах справедливості, добросовісності та розумності, з огляду на обставини цієї справи, а саме:

-пояснення позивача про те, що зачаття дитини відбулося в той час, як відповідачка мала стосунки з іншим чоловіком, про що позивач знав у час коли ці події відбувалися (відповідачка цю обставину не заперечувала),

-народження дитини не в шлюбі та внесення відомостей до актового запису про народження дитини про батька згідно з ч. 1 ст. 135 СК України;

-внесення змін до актового запису про народження дитини в частині відомостей про батька за спільною заявою сторін, коли дитині виповнилося десять років від народження;

-визнання сторонами того факту, що позивач не є біологічним батьком їх дитини;

-не доведення позивачем доказами свого твердження про незнання в момент реєстрації внесення змін до актового запису про народження дитини відомостей про нього як батька, що він не є біологічним батьком дитини;

-підтвердження пояснень відповідачки про те що позивач знав про біологічне походження дитини не від нього на час реєстрації його батьком показаннями допитаного свідка;

-оспорювання батьківства позивачем після розірвання шлюбу з відповідачкою,

дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові через недоведеність позовних вимог, адже за таких обставин діючи розсудливо позивач не міг не знати про те, що він не є батьком дитини, яку народила відповідачка. Ба більше, відповідачу було відомо про цю обставину, про що він з відповідачкою повідомляли свідку ОСОБА_4 .

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дослідив всі наявні у справі докази в їх сукупності та надав їм належну оцінку, виконав вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що у встановленому законом порядку позивачем не було доведено факту, що в момент реєстрації себе батьком дитини він не знав, що не є батьком.

Аргументи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до незгоди заявника з висновками суду щодо оцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

10.Про судові витрати

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишає без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, враховуючи правила розподілу судових витрат, встановлені ч. 1 ст. 141 ЦПК України, понесені відповідачем судові витрати зі сплати судового збору за подання до суду апеляційної скарги в сумі 1610,40 грн (а. с. 185) покладаються на відповідача без компенсації.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Молодчин Володимир Петрович, залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.04.2024 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 11.11.2024.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

С. І. Мурашко