КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року

справа № 755/16210/23

провадження № 22-ц/824/10372/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Олійника В.І.

при секретарі: Бобко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 лютого 2024 року, постановлено під головуванням судді Арапіної Н.Є., у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2023 року ОСОБА_2 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти у розмірі 22 600,00 євро та судовий збір у розмірі 8651,42 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 16 квітня 2021 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 22 600 євро та зобов`язався їх повернути до 16 червня 2021 року. 04 жовтня 2023 року позивачем надіслано на адресу відповідача вимогу про повернення грошових коштів за договором позики від 16 квітня 2021 року. Відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором позики.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 лютого 2024 рокупозовні вимоги ОСОБА_2 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 16 квітня 2021 року у розмірі 22 600 Євро.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 8651,42 грн.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасувати, у задоволенні позову відмовити. Крім того, апелянтом заявлено клопотання про призначення психологічної експертизи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що відповідач не отримував від позивача кошти за розпискою від 16.04.2021 року. Натомість, зазначає про наявність боргу за попередньою позикою в розмірі 13 152,00 євро. Вказує на неможливість виконання судового рішення про стягнення боргу в іноземній валюті на період військово стану, враховуючи постанову НБУ № 18 якою обмежено продаж банківськими установами іноземної валюти фізичним особам.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вимоги обґрунтовані тим, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Зазначає, що відповідач протягом 2016-2018 років неодноразово брав у позивача гроші у борг, про що складав відповідні розписки, які позивач повертав йому після повернення коштів. Разом із тим, позов заявлено щодо повернення коштів, отриманих відповідачем за договором позики від 2021 року. Крім того, зі змісту апеляційної скарги вбачається часткове визнання відповідачем боргу.

В судовому засіданні позивач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із невиконання відповідачем умов договору позики.

Колегія суддів погоджується із висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 16 квітня 2021 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 22 600 Євро та зобов`язався їх повернути до 16 червня 2021 року (а.с. 9).

04 жовтня 2023 року позивачем надіслано на адресу відповідача вимогу про повернення грошових коштів за договором позики від 16 квітня 2021 року (а.с. 10-12, 13, 14).

Відповідно зі ст. 1047 ЦК України договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі №369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 посилався на те, що кошти за договором позики, в обумовлені договором строки, відповідачем не повернуто.

Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем взятих у борг грошових коштів.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 вказував на те, що грошові кошти він отримував від відповідача у 2016 році у сукупному розмірі 20 000,00 євро, які частково було повернуто. Розписку від 2021 року відповідач підписав під моральним тиском позивача, оскільки ОСОБА_1 хотів владнати конфлікту ситуацію мирно та зберегти дружні стосунки.

Водночас, належних та допустимих доказів про застосування до відповідача психологічного тиску з боку позивача при укладенні розписки апелянтом не надано.

Докази звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів із повідомленням про вчинення відносно нього насильства, наслідком якого є написання оскаржуваної розписки в матеріалах справи відсутні.

Підстав вважати, що грошові кошти взяті за іншими договорами позики відсутні. Крім того, зі змісту апеляційної скарги слідує, що відповідач частково визнає розмір заборгованості у сумі 13 152,00 євро.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 березня 2023 року у справі № 716/2052/20, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 лютого 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді