КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 361/6858/22

номер провадження: 22-ц/824/1311/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2023 року у складі судді Радзівіл А.Г., у справі за позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Щорса до ОСОБА_1 , Броварської міської ради Броварського району Київської області про визнання незаконним та скасування рішень, скасування права власності, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року Сільськогосподарський виробничий кооператив імені Щорса (далі - СВК імені Щорса) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , Броварської міської ради Броварського району Київської області про визнання незаконним та скасування рішень, скасування права власності, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2010 року у справі № 2-143/10 позов ОСОБА_1 задоволено та визнана за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) в умовно кадастрових одиницях 1,42 га як члена колективного селянського господарства імені Щорса (далі - КСП імені Щорса) за рахунок земель колективної власності бувшого КСП імені Щорса, які знаходяться в адміністративних межах Княжицької сільської ради.

Зазначав, що згідно з рішенням Княжицької сільської ради Броварського району Київської області № 419 (26-VІІ) від 26 травня 2017 року на виконання рішення Броварського міськрайонного суду від 23 березня 2010 року у справі № 2-143/10 про визнання права на отримання земельної частки (паю) КСП імені Щорса за ОСОБА_1 , яке набрало законної сили, враховуючи позитивне рішення постійної комісії з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, соціального розвитку села, керуючись ч.1 ст.12, 118 ЗК України, п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пай) орієнтовною площею 0,50 га у с. Княжичі у власність ОСОБА_1 .

Рішенням Княжицької сільської ради Броварського району Київської області №540 (34-VII) від 24 листопада 2017 року затверджено технічну документацію із землеустрою та передано земельну ділянку площею 0,5 га, з кадастровим номером :03:012:0043, у власність ОСОБА_1

Вказував, що 06 грудня 2017 року ОСОБА_1 зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку площею 0,5 га, з кадастровим номером :03:012:0043, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Зазначав, що у подальшому постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року було скасоване вказане вище рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2010 року у справі № 2-143/10 та ухвалено нове рішення про відмову в позові ОСОБА_1 у справі № 2-143/10.

Позивач наголошував, що згідно державного акту на право колективної власності на землю (серія КВ №б/н від 04 липня 1997 року) було передано в колективну власність 1932,8 га землі за рішенням Княжицької сільської Ради народних депутатів від 18 березня 1997 року (15-ХХІІ скликання) у власність СВК імені Щорса (до цього ВАТ «Княжицьке»), а після рішення суду фактично незаконно розпоряджається замість СВК імені Щорса (як власника) землями, які їй не належать.

На думку позивача, Княжицька сільська рада Броварського району Київської області не мала права розпоряджатися землями приватної чи колективної власності, застосовуючи порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянам, визначеного ст.118 ЗК України.

Крім того, цільове призначення земельної ділянки площею 0,5 га, з кадастровим номером :03:012:0043, яку Княжицька сільська рада Броварського району Київської області передала у власність ОСОБА_1 , є товарного сільськогосподарського виробництва. Однак чинне законодавство України не дозволяє сільським радам розпоряджатися землями такої категорії. У зв`язку з цим вважає, що Княжицька сільська рада Броварського району Київської області перевищила свої повноваження, а тому рішення двадцять шостої сесії VII скликання Княжицької сільської ради Броварського району Київської області № 419 (26-VII) від 26 травня 2017 року та рішення тридцять четвертої сесії VII скликання Княжицької сільської ради Броварського району Київської області № 540 (34-УІІ) від 24 листопада 2017 року є незаконними та підлягають скасуванню.

Також вказував, що у зв`язку з тим, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2010 року у справі № 2-143/10 скасоване та ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , то він не має права на земельну частку (пай) як члена КСП «Щорса» за рахунок земель колективної власності бувшого КСП імені Щорса на земельну ділянку площею 0,5 га, з кадастровим номером :03:012:0044, а тому його право власності на вказану земельну ділянку підлягає припиненню шляхом скасування рішення державного реєстратора №3855204 від 06 грудня 2017 року.

Зазначав, що відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

З урахуванням наведеного, СВК імені Щорса просило:

визнати незаконним та скасувати рішення двадцять шостої сесії VII скликання Княжицької сільської ради Броварського району Київської області № 419 (26-VII) від 26 травня 2017 року;

визнати незаконним та скасувати рішення тридцять четвертої сесії VII скликання Княжицької сільської ради Броварського району Київської області № 540 (34-VII) від 24 листопада 2017 року;

скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,5 га, з кадастровим номером :03:012:0043, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану у с. Княжичі Броварського району Київської області, оформлену рішенням державного реєстратора № 38555204 від 06 грудня 2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 212, з одночасним припиненням вказаного права;

витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,5 га, з кадастровим номером :03:012:0043, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану у с. Княжичі Броварського району Київської області на користь СВК імені Щорса.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2023 року позов СВК імені Щорса задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення двадцять шостої сесії VII скликання Княжицької сільської ради Броварського району Київської області №419 (26-VII) від 26 травня 2017 року.

Визнано незаконним та скасовано рішення тридцять четвертої сесії VII скликання Княжицької сільської ради Броварського району Київської області №540 (34-VII) від 24 листопада 2017 року.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,5 га, з кадастровим номером :03:012:0043, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану у с.Княжичі Броварського району Київської області, оформлену рішенням державного реєстратора №38555204 від 06 грудня 2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 212, з одночасним припиненням вказаного права.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,5 га, з кадастровим номером :03:012:0043, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану у с.Княжичі Броварського району Київської області на користь СВК імені Щорса.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити СВК ім. Щорса в задоволенні його позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, внаслідок неповного встановлення обставин, які мають значення для справи, та неповного дослідження доказів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час апеляційного розгляду підлягають належному встановленню обставини щодо віднесення переданої ОСОБА_2 у власність рішенням Княжицької сільської ради Броварського району Київської області № 540 (34-УІІ) від 24 листопада 2017 року земельної ділянки площею 0,5000 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у с. Княжичі Броварського району Київської області саме до земель комунальної власності в межах с.Княжичі Броварського району Київської області.

Також вказує, що підлягають дослідженню та правовій оцінці долучені судом першої інстанції до матеріалів справи, але не взяті ним до уваги копії документів: установчий договір про створення та діяльність СВК імені Щорса, разом з додатком про засновників кооперативу в чисельності 9 осіб, зареєстрований Броварською районною державною адміністрацією Київської області від 29 лютого 2000 року за реєстраційним номером 0010111; статут СВК імені Щорса, зареєстрований Броварською районною державною адміністрацією Київської області від 29 лютого 2000 року за реєстраційним номером 0010111. Ці документи, на думку скаржника, містять докази на предмет встановлення легітимного права позивача щодо набуття ним землі у власність, у тому числі, права на земельну ділянку відповідача відповідно до його установчого договору та статуту.

Вказує, що будь-яке речове право СВК імені Щорса на земельну ділянку площею 1932,8 га не є офіційно визнаним і підтвердженим Державою. Ця земельна ділянка, якщо вона ще збереглася на даний час у своїх межах (можливо відносилась до резервної землі в ході розпаювання), є виключно комунальною власністю місцевої територіальної громади згідно з положеннями ст.142 Конституції України, ст.327 ЦК України, норми яких суд першої інстанції, з урахуванням наведених обставин, не застосував, відповідної правової оцінки не зробив.

Зазначає, що у даному спорі між СВК імені Щорса і відповідачем визнання незаконними та скасування рішень Княжицької сільської ради, які по суті вичерпали свою дію, не є ефективним способом захисту прав, як і вимога про скасування державної реєстрації права власності за відповідачем на земельну ділянку, в разі пред`явлення до нього позовної вимоги про витребування останньої. Вказує, що вимога про витребування у відповідача з незаконного володіння земельної ділянки не може бути задоволеною за наведених вище обставин, оскільки немає легітимного правового зв`язку у позивача із земельною ділянкою відповідача, так і з земельною ділянкою площею 1932,8 га.

Вважає, що пред`явлення позивачем вказаного позову зумовлено метою позивача уникнути відповідальності та можливих негативних для нього наслідків у зв`язку з накладанням його земельної ділянки площею 21,5689 га, з кадастровим номером :03:012:0044, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у с. Княжичі Броварського району Київської області, легітимне право власності на яку позивач набув 04 вересня 2018 року на земельну ділянку відповідача з кадастровим номером :03:012:0043, площею 0,5 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у с.Княжичі Броварського району Київської області, передану йому у власність рішенням Княжицької сільської ради Броварського району Київської області № 540 (34-VII) від 24 листопада 2017 року, легітимне право власності на яку відповідач набув 04 грудня 2017 року. Оскільки з приводу такого накладання земельної ділянки СВК імені Щорса на земельну ділянку площею 0,5 га ОСОБА_1 було подано позов до Броварського міськрайонного суду Київської області.

Представник СВК ім.Щорса - адвокат Безштанько С.М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому підтвердив доводи викладені у позовній заяві. Також звертає увагу, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує про легітимність права позивача щодо набуття ним землі у власність, у тому числі права на земельну ділянку відповідача відповідно до його установчого договору та статуту, а також стверджує, що будь-яке речове право СВК імені Щорса на вищевказану земельну ділянку площею 1932,8 га не є офіційно визнаним і підтвердженим Державою. Водночас ці доводи не були заявлені відповідачем у суді першої інстанції та, відповідно, вони не були предметом судового дослідження. Наголошує, що станом на зараз, легітимне право СВК імені Щорса на спірну земельну ділянку вставлене судом та ніким не спростоване. Також вважає, що твердження скаржника про віднесення спірної земельної ділянки до земель комунальної, а не колективної власності, є необґрунтованими. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з приписами ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог ст.ст.76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно ч. 4, 5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2010 року у справі № 2-143/10 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) в умовно кадастрових одиницях 1,42 га як члена КСП Щорса за рахунок земель колективної власності бувшого КСП імені Щорса, які знаходяться в адміністративних межах Княжицької сільської ради.

Рішенням Княжицької сільської ради Броварського району Київської області № 419 (26-VІІ) від 26 травня 2017 року «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_1 на виконання рішення Броварського міськрайонного суду від 23 березня 2010 року у справі № 2-143/10 про визнання права на отримання земельної частки (паю) КСП імені Щорса за ОСОБА_1 , яке набрало законної сили, враховуючи позитивне рішення постійної комісії з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, соціального розвитку села, керуючись ч. 1 ст. 12, 118 ЗК України, п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пай) орієнтовною площею 0,50 га у с.Княжичі у власність ОСОБА_1 .

Згідно з рішенням Княжицької сільської ради Броварського району Київської області № 540 (34-VII) від 24 листопада 2017 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у с.Княжичі, громадянину ОСОБА_1 та передано земельну ділянку площею 0,5000 га, з кадастровим номером :03:012:0043, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в селі Княжичі у власність ОСОБА_1

04 грудня 2017 року ОСОБА_1 зареєстрував право власності на земельну ділянку площею 0,5 га, з кадастровим номером :03:012:0043, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Підстава для державної реєстрації - рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 540 (34-VII) видане 24 листопада 2017 року Княжицькою сільською радою Броварського району Київської області.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року у справі № 2-143/10 апеляційну скаргу СВК імені Щорса задоволено. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2010 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

У вказаній постанові Київським апеляційним судом встановлено, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2010 року порушує права та законні інтереси СВК імені Щорса, оскільки він є юридичною особою, до якого перейшли всі права та обов`язки ВАТ «Княжицьке». Відповідно до змін і доповнень, що є невід`ємною частиною його статуту, затверджених Броварською РДА 14 червня 2000 року, СВК імені Щорса створений шляхом реорганізації КСП імені Щорса, зареєстрованого головою Броварської РДА в Київській області 15 грудня 1999 року за №1243, код 00849600, і є правонаступником його прав та обов`язків в частині переданого йому майна та зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) до бюджетів всіх рівнів. Апеляційним судом встановлено, що правонаступник ВАТ «Княжицьке», реформованого в КСП імені Щорса, СВК імені Щорса обраховує на своєму балансі землі колективної власності, які не підпали під паювання (землі під будівлями, господарськими дворами, шляхами, неугіддями, кар`єрами, лісосмугами тощо), а також є утримувачем правовстановлюючих документів (статуту КСП імені Щорса, протоколів загальних зборів, зборів уповноважених членів КСП імені Щорса, державних актів державного майна у спільну часткову - колективну власність членів підприємства) колишніх ВАТ «Княжицьке», реформованого в КСП імені Щорса (), цивільних прав і обов`язків цих підприємств. Також апеляційним судом встановлено, що оскаржуваним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2010 року у справі № 2-143/10, визнано за позивачем право на земельну частку (пай) за рахунок земель колективної власності колишнього КСП імені Щорса, правонаступником якого є СВК імені Щорса. Тобто, суд першої інстанції вирішив питання про права СВК імені Щорса. Відтак колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення безпосередньо стосується прав та інтересів СВК імені Щорса, оскільки про це суд прямо вказав в резолютивній частині рішення. При цьому, СВК імені Щорса не брало участі у справі в суді першої інстанції.

Таким чином, постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року у справі № 2-143/10 встановлено, що отримана ОСОБА_1 на підставі та на виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2010 року у справі № 2-143/10 земельна ділянка (пай) в умовно кадастрових одиницях 1,42 га в адміністративних межах Княжицької сільської ради, відноситься до земель СВК імені Щорса.

Встановлено, що постановою Верховного Суду від 19 лютого 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року залишено без змін.

Тому встановлені постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року у справі № 2-143/10 обставини не підлягають доказуванню згідно з положеннями ч.ч. 4,5 ст.82 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ВАТ «Княжицьке» згідно державного акту на право колективної власності на землю, серія КВ № б/н від 04 липня 1997 року, було передано в колективну власність 1932,8 га землі в межах згідно з планом, за рішенням Княжицької сільської Ради народних депутатів від 18 березня 1997 року (15-ХХІІ скл.).

Зазначений акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №5.

Установлено, що СВК імені Щорса є юридичною особою, до якого перейшли всі права та обов`язки ВАТ «Княжицьке». Відповідно до змін і доповнень, що є невід`ємною частиною його статуту, затверджених Броварською РДА від 14 червня 2000 року, СВК імені Щорса створений шляхом реорганізації КСП імені Щорса, зареєстрованого головою Броварської РДА в Київській області 15 грудня 1999 року за №1243, код 00849600, і є правонаступником його прав та обов`язків в частині переданого йому майна та зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) до бюджетів всіх рівнів.

Згідно з даними витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-022 від 07 грудня 2022 року та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 грудня 2022 року, власником земельної ділянки площею 0,5 га, кадастровий номер :03:012:0044, є відповідач ОСОБА_1 . Підстава для державної реєстрації на згадану земельну ділянку є рішення тридцять четвертої сесії VII скликання Княжицької сільської ради Броварського району Київської області № 540 (34-VII) від 24 листопада 2017 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

У відповідності до ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Згідно з ч.1 ст.71 Закону України «Про місцеве самоврядування» територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження.

Так, право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

У відповідності до ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або в користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірі не більше 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства (п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України).

Згідно із ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України передача безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства здійснюється на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з вимогами ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено у статті 118 ЗК України.

Так, відповідно до вимог ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Частиною 8 ст.118 ЗК України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури (ч.2 ст.186-1 ЗК України).

Згідно із ст.1 Закону України «Про землеустрій», в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

Відповідно до положень вимог ст.50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Згідно з ч.1 ст.16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Як зазначалося вище, постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року у справі № 2-143/10 преюдиційно встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що правонаступником ВАТ «Княжицьке», реформованого в КСП імені Щорса, є СВК імені Щорса, обраховує на своєму балансі землі колективної власності, які не підпали під паювання (землі під будівлями, господарськими дворами, шляхами, неугіддями, кар`єрами, лісосмугами тощо), а також є утримувачем правовстановлюючих документів колишніх ВАТ «Княжицьке», реформованого в КСП імені Щорса, цивільних прав і обов`язків цих підприємств. Також у справі № 2-143/10 апеляційним судом встановлено, що скасованим в подальшому рішенням суду було визнано за позивачем ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) за рахунок земель колективної власності колишнього КСП імені Щорса, правонаступником якого є СВК імені Щорса. Тому предметом позову у справі за № 2-143/10 є земельна ділянка, що відноситься до земель СВК ім. Щорса, а відтак належним відповідачем у справі, яка розглядалась апеляційним судом, є саме СВК імені Щорса, а не Княжицька сільська рада Броварського району Київської області.

У даному випадку підтвердження розташування земельної ділянки з кадастровим номером :03:012:0043 у межах земель, виділених СВК імені Щорса, підтверджується ситуаційною схемою щодо координат розташування земельної ділянки за вказаним кадастровим номером наданої Державним підприємством «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 29 серпня 2023 року за № 29-11-269/2 -23 (а.с. 150-151, т.1).

Коректність даних цієї ситуаційної схеми щодо координат розташування спірної земельної ділянки у межах земель, виділених СВК імені Щорса, відповідачем ОСОБА_1 не спростована.

Судом першої інстанції встановлено, що підставою для прийняття рішення двадцять шостої сесії VII скликання Княжицької сільської рад Броварського району Київської області № 419 (26-VII) від 26 травня 2017 року, а також рішення тридцять четвертої сесії VII скликання Княжицької сільської ради Броварського району Київської області № 540 (34-VII) від 24 листопада 2017 року та, відповідно, набуття права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,5000 га, кадастровий номер :03:012:0043 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану у с. Княжичі Броварського району Київської області стало рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2010 року, яке в подальшому було скасовано постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року.

На підставі вищевикладеного та з урахуванням наведених норм, встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову СВК імені Щорса шляхом визнання незаконним і скасування рішення двадцять шостої сесії VII скликання Княжицької сільської ради Броварського району Київської області №419 (26-VII) від 26 травня 2017 року, рішення тридцять четвертої сесії VII скликання Княжицької сільської ради Броварського району Київської області №540 (34-VII) від 24 листопада 2017 року, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,5 га, кадастровий номер :03:012:0043, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в селі Княжичі Броварського району Київської області, оформлену рішенням державного реєстратора №38555204 від 06 грудня 2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 212, з одночасним припиненням вказаного права, а також витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 спірної земельної ділянки на користь СВК імені Щорса.

Однак повністю з вказаними висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст.387 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

В разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача.

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2023 року в справі № 715/2080/18 (провадження № 61-18574св21) зазначено, якщо спірна земельна ділянка належить іншій особі і не могла надаватися відповідачу у приватну власність, то належним способом захисту позивача буде звернення до суду з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння, якщо позивач був позбавлений права володіння (користування) земельною ділянкою, або усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, якщо позивачу чиняться перешкоди в реалізації цих прав.

Аналогічні висновки, що ефективним способом захисту позивача буде звернення до суду з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння, зроблені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі №450/2352/18 (провадження № 61-18939св20), від 06 жовтня 2021 року у справі № 466/5481/14 (провадження № 61-1740св20).

У даній справі встановлено, що набута ОСОБА_1 у власність земельна ділянка площею 0,5000 га, з кадастровим номером :03:012:0043, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована у с. Княжичі Броварського району Київської області, незаконно вибула із володіння СВК імені Щорса, що встановлено преюдиційно.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 спірної земельної ділянки на користь СВК імені Щорса, що є ефективним способом захисту порушеного права позивача у справі СВК імені Щорса.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що у даному випадку необхідно перевірити установчі документи про створення та діяльність СВК імені Щорса на предмет встановлення легітимного права позивача щодо набуття ним землі у власність, оскільки легітимність створення та діяльності СВК імені Щорса не стосується предмету доказування у даній справі.

До того ж у даному випадку та обставина що набута ОСОБА_1 у власність земельна ділянка площею 0,5000 га, з кадастровим номером :03:012:0043, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована у с. Княжичі Броварського району Київської області, незаконно вибула із володіння саме СВК імені Щорса встановлена преюдиційно. Вказана правова дійсність не може бути змінена шляхом переоцінки доказів, оскільки це суперечитиме як окресленим у ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства щодо верховенства права, так і принципу правової певності в аспекті властивостей судового рішення, яке вступило в законну силу.

З цих же підстав колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що речове право СВК імені Щорса на земельну ділянку площею 1932,8 га не є офіційно визнаним і підтвердженим державою.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог СВК імені Щорса про визнання незаконними та скасування рішення двадцять шостої сесії VII скликання Княжицької сільської ради Броварського району Київської області №419 (26-VII) від 26 травня 2017 року, рішення тридцять четвертої сесії VII скликання Княжицької сільської ради Броварського району Київської області №540 (34-VII) від 24 листопада 2017 року, про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, оформлену рішенням державного реєстратора №38555204 від 06 грудня 2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 212, з одночасним припиненням вказаного права, з таких підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.1 та 2 ст.5 ЦПК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог ст.388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21)

Отже, вимоги про визнання незаконним рішення ради на спірну земельну ділянку не відповідають належному способу захисту (див.постанову Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 495/7626/18, провадження № 61-16220св23).

Крім того, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи відповідає характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. (див постанову Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 305/1855/19, провадження № 61-2859св23).

Вирішуючи спір в цій частині, суд першої інстанції, у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України, наведених вище правових висновків Верховного Суду не врахував та не дав належної правової оцінки наявним у справі доказам, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог СВК імені Щорса в частині визнання незаконним і скасування рішень, скасування права власності.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог СВК імені Щорса про визнання незаконними та скасування рішень, скасування права власності, не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що за подання та розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 14 886 грн 00 коп. (а.с.212А, т.2).

Оскільки колегія суддів в частині вирішення позовних вимог СВК імені Щорса про визнання незаконними та скасування рішень, скасування права власності, рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог, то з позивача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання та розгляд апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам у розмірі по 11 164 грн 50 коп.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2023 року в частині вирішення позовних вимог Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Щорса до ОСОБА_1 , Броварської міської ради Броварського району Київської області про визнання незаконним та скасування рішень, скасування права власності - скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути із Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Щорса на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції у розмірі 11 164 грн 50 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 червня 2024 року.

Головуючий

Судді: