РІШЕННЯ

Іменем України

24.10.2024 Справа №607/14988/23 Провадження №2/607/105/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючої судді Марциновської І.В.,

за участю: секретаря судового засідання Хавщ Я.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Матуса Т.А.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Костової Н.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації у порядку поділу майна подружжя,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації у порядку поділу майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що у період з 21.09.2008 до 26.08.2021 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі за спільні кошти сторони придбали таке майно:

1) транспортний засіб марки «Renault Master», 2004 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , дата реєстрації 13.12.2011;

2) транспортний засіб марки «Mercedes Benz Sprinter 313 CDI», 2012 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , дата реєстрації 23.01.2018;

3) транспортний засіб марки «Renault Fluence», 2013 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , дата реєстрації 28.07.2018.

Позивач зазначила, що відповідно до ст. 60 СК України указане майно належить сторонам як подружжю на праві спільної сумісної власності. Разом з тим відповідач без згоди позивача відчужив транспортні засоби марки «Renault Master» та марки «Mercedes Benz Sprinter 313 CDI», а отримані від продажу кошти використав не в інтересах сім`ї.

Також станом на даний час транспортний засіб марки «Renault Fluence» перебуває в одноособовому володінні та користуванні відповідача.

Домовленість про здійснення права спільної сумісної власності щодо указаного майна між сторонами відсутня. У добровільному порядку компенсувати позивачу вартість 1/2 частки даних транспортних засобів відповідач відмовляється.

За таких підстав позивач просить: 1) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу марки «Renault Master», 2004 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , у розмірі 114740 грн; 2) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу марки «Mercedes Benz Sprinter 313 CDI», 2012 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , у розмірі 232420 грн; 3) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу марки «Renault Fluence», 2013 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , у розмірі 124960 грн.

15.08.2023 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначене судове засідання на 14.09.2023 та наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи.

12.09.2023 відповідач ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Костова Н.З., подав відзив, у якому позов визнав частково. Відзив мотивований тим, що позивач надавала відповідачу усну згоду на відчуження транспортних засобів марки «Renault Master» та марки «Mercedes Benz Sprinter 313 CDI». Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів то мотоколясок, затверджені постановою КМУ № 1388 від 07.09.1998, не вимагають письмової згоди другого із подружжя на зняття з реєстрації автомобіля. При цьому кошти, отримані від продажу указаних транспортних засобів, були використані в інтересах сім`ї, оскільки сторони спільно проживали та вели спільне господарство. Зокрема, станом на 06.07.2012, тобто на момент відчуження транспортного засобу марки «Renault Master», позивач була вагітна та 15.08.2012 у сторін народилась дочка, що потребувало додаткових коштів.

Більше того відповідач просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, визначеної для звернення з позовом в частині стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу марки «Renault Master». Відповідач вважає, що з 06.07.2012, тобто з дати відчуження автомобіля, позивач могла та повинна була довідатись про порушення свого права, а відтак строк позовної давності три роки слід відраховувати саме з цієї дати і на момент звернення до суду з даним позовом указаний строк закінчився.

При цьому відповідач не заперечує проти стягнення на користь позивача грошової компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу марки «Renault Fluence», однак зазначає, що вказана позивачем вартість автомобіля 249920 грн є завищеною та не відповідає дійсності, оскільки така вартість визначалась без огляду транспортного засобу. Натомість відповідач надав звіт про оцінку транспортного засобу, яка проводилась з оглядом автомобіля, та вартість останнього визначена 124960 грн. Відтак відповідач визнає позов у частині стягнення 1/2 частки у сумі 87865 грн.

14.09.2023 судове засідання відкладене на 11.10.2023 за клопотанням представника відповідача.

19.09.2023 засобами поштового зв`язку до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач додатково вказала, що усі свої витрати позивач оплачувала самостійно, а також їй допомагала її мати. Відповідач не витратив кошти, отримані від продажу автомобілів, на потреби сім`ї. Усну згоду на продаж транспортних засобів позивач також не надавала, оскільки указаним майном відповідач розпоряджався самостійно. Заперечувала проти застосування наслідків пропуску строку позовної давності, зазначивши, що про відчуження транспортного засобу дізналась лише 22.06.2023 під час розгляду іншої цивільної справи. Також вказала, що ТОВ «Нерухомість дельта», яке складало звіт про оцінку транспортного засобу марки «Renault Fluence», зареєстроване у м. Києві. Відтак з урахуванням місця проживання відповідача позивач вважає, що експерт не оглядав даний автомобіль. Зауважила, що раніше відповідач розміщував в мережі Інтернет оголошення про продаж цього автомобіля та визначав його вартість 6800 доларів США, що є наближеним до ціни, яку визначила саме позивач.

06.10.2023 засобами поштового зв`язку до суду надійшли заперечення відповідача, від імені якого діє адвокат Костова Н.З. У запереченнях відповідач додатково зазначив, що кошти, отримані у 2012 році від продажу транспортного засобу марки «Renault Master», були внесені на депозитний рахунок відповідача в АТ «Дельта Банк» та 22.08.2014 разом з іншими заощадженнями були витрачені сторонами на придбання земельної ділянки та житлового будинку готовністю 41% в с. Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області. Так, 03.12.2012 на рахунок відповідача внесені кошти у сумі 111500 грн, а у період з 08.08.2014 до 12.08.2014 з рахунку зняті кошти у сумі 296000 грн. Решту коштів для придбання будинку надала мати відповідача.

Так само і кошти, отримані у 2021 році від продажу транспортного засобу марки «Mercedes Benz Sprinter 313 CDI», були витрачені на облаштування придбаного житлового будинку, зокрема на встановлення вікон та дверей, електропроводки та сигналізації.

11.10.2023 у судовому засіданні оголошена перерва до 09.11.2023 за клопотанням представника відповідача.

09.11.2023 судове засідання відкладене на 07.12.2023 за клопотанням представника позивача.

07.12.2023 суд перейшов до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 17.01.2024.

17.01.2024 зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 607/5646/23.

26.06.2024 поновлене провадження у справі, призначене підготовче засідання на 15.08.2024.

15.08.2024 підготовче засідання відкладене на 11.09.2024 у зв`язку із заміною позивачем представника.

11.09.2024 без виходу до нарадчої кімнати усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрите підготовче провадження у справі, призначені судові засідання на 03.10.2024 та на 24.10.2024.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Матус Т.А. позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили позов задовольнити повністю.

Позивач додатково пояснила, що не давала згоду на відчуження транспортних засобів та не знала про їх відчуження, оскільки у користуванні відповідача завжди було декілька автомобілів та позивач не звертала увагу на їх марку та модель. Зазначила, що житловий будинок вже був придбаний з вікнами та дверима і відповідач додатково у цьому будинку нічого не облаштовував. Кошти, отримані від продажу транспортних засобів, відповідач витратив на власні потреби та на вирішення фінансових проблем, пов`язаних з його діяльністю. Позивач проживала за власні кошти та також їй матеріально допомагала мати. Вважає, що надані відповідачем докази на підтвердження придбання вікон та дверей не відповідають вимогам, встановленим до фінансових документів, та не є допустимими доказами. Так само заперечувала проти врахування наданої відповідачем оцінки транспортного засобу, оскільки вважає, що оцінювач не оглядав автомобіль, а визначена вартість є значно заниженою.

Представник позивача додатково пояснив, що позивач дізналась про продаж транспортних засобів лише під час ініціювання судових проваджень. Заперечував проти застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Костова Н.З. заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві.

Відповідач додатково пояснив, що при знятті транспортного засобу з реєстрації письмова згода другого з подружжя не потрібна, а тому він не отримував таку згоду від позивача. Разом з тим в усному порядку позивач таку згоду йому надавала, оскільки їм були потрібні кошти для народження дитини, придбання житла та його облаштування. Заперечував також проти зазначеної позивачем вартості транспортних засобів, оскільки останні вже відчужені і оцінювач їх не оглядав.

Представник відповідача додатково пояснила, що позивач була обізнана про відчуження транспортного засобу у 2012 році, а тому необхідно застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Однак наявні підстави для відмови у позові в цій частині з підстав його необґрунтованості, оскільки кошти були витрачені сторонами на потреби сім`ї.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними зі здійсненням права спільної сумісної власності подружжя, та регулюються нормами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплені у ст. 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.

Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 63 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17.

Суд установив, що у період з 21.09.2008 до 26.08.2021 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.08.2021 (т. 1 а.с. 14).

У даному шлюбі народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.03.2022 у справі № 607/20762/21 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 у розмірі 2700 грн щомісячно (т. 1 а.с. 12-13).

Згідно з даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів у період з 21.09.2008 до 28.09.2021 за ОСОБА_2 зареєстровані такі транспортні засоби: 1) марки «Renault Master», 2004 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , дата реєстрації 13.12.2011, дата відчуження 06.07.2012; 2) марки «Mercedes Benz Sprinter 313 CDI», 2012 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , дата реєстрації 23.01.2018, дата відчуження 19.01.2021; 3) марки «Renault Fluence», 2013 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , дата реєстрації 28.07.2018.

Такі обставини підтверджуються інформацією Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Тернопільській області від 16.06.2023 (т. 1 а.с. 15).

Указане дає підстави дійти висновку, що спірне рухоме майно придбане та зареєстроване за ОСОБА_2 під час перебування останнього у шлюбі з ОСОБА_1 .

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За вимогами ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Транспортний засіб є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватись за письмової згоди другого з подружжя. При цьому наявність такої згоди може бути доведена лише письмовими доказами.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна, в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

Указаний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 158/2229/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, покликався на те, що позивач в усному порядку надала дозвіл на відчуження транспортних засобів марки «Renault Master», 2004 року випуску, та марки «Mercedes Benz Sprinter 313 CDI», 2012 року випуску.

Разом з тим суд відхиляє за недоведеністю такі доводи відповідача, оскільки, як зазначив Верховний Суд у вказаній вище постанові, для відчуження цінних речей, до яких належать і транспортні засоби, другий з подружжя має надати саме письмову згоду, що має підтверджуватися відповідним письмовим доказом. Зважаючи, що позивач заперечувала, що надавала згоду на відчуження указаних автомобілів, а відповідач докази на спростування цих заперечень не надав, суд вважає встановленими ті обставини, що транспортні засоби марки «Renault Master», 2004 року випуску, та марки «Mercedes Benz Sprinter 313 CDI», 2012 року випуску, відчужені відповідачем без згоди позивача.

Надаючи оцінку доводам відповідача про використання коштів в інтересах сім`ї, суд зазначає таке.

Як вказав суд вище, транспортний засіб марки «Renault Master», 2004 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , відчужений відповідачем 06.07.2012. Вартість продажу не зазначена.

Відповідач вказав, що 03.12.2012 вніс на свій поточний рахунок в АТ «Дельта Банк» кошти у сумі 111500 грн, які були отримані від продажу указаного автомобіля. У подальшому у період з 08.08.2014 до 12.08.2014 відповідач зняв з рахунку кошти у сумі 296000 грн, що були витрачені на придбання земельної ділянки та житлового будинку готовністю 41% в с. Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдаровувана) уклали договір дарування незавершеного будівництвом житлового будинку (т. 1 а.с. 11-12). Згідно з умовами договору дарувальник подарував (передав у власність), а обдаровувана прийняла в дар (прийняла у власність), нерухоме майно, а саме: незавершене будівництво, незавершений будівництвом житловий будинок, готовність 41%, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Ринкова вартість незавершеного будівництва, що дарується, становить 320800 грн (п. 3 договору).

Крім цього, 22.08.2014 ОСОБА_5 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдаровувана) уклали договір дарування земельної ділянки (т. 1 а.с. 13-14). Згідно з умовами договору дарувальник подарував (передав у власність), а обдаровувана прийняла в дар (прийняла у власність) земельну ділянку, площею 0,0700 га, цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:001:3100, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що дарується, становить 79852,50 грн (п. 4 договору).

Під час розгляду цивільної справи № 607/5646/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Костецький Юрій Георгійович, ОСОБА_6 про визнання договору дарування незавершеного будівництвом житлового будинку та договору дарування земельної ділянки договорами купівлі-продажу, визнання права власності суд встановив, що указані договори дарування фактично були договорами купівлі-продажу нерухомого майна та загальна вартість покупки склала 680000 грн. При цьому суд апеляційної інстанції зауважив, що кошти, за які було придбане нерухоме майно під час шлюбу, були спільними коштами подружжя.

У межах даної справи не було достеменно встановлено, що частина коштів на придбання земельної ділянки та житлового будинку були надані матір`ю позивача, оскільки такі обставини підтверджувалися лише показаннями свідків. Разом з тим згідно з принципом доказування показання свідків не є належними та допустимими доказами, що підтверджують факт вчинення та виконання зобов`язань за договором, у тому числі і факт передачі коштів за договором дарування.

Також з виписки відповідача по рахунку № НОМЕР_4 , відкритому в АТ «Дельта-Банк», вбачається, що 03.12.2012 поточний рахунок відповідача був поповнений на суму 111500 грн. Того ж дня такі кошти розподілені по двом депозитним рахункам, а саме: на депозитний рахунок, відкритий згідно з угодою № 3362, зараховані кошти у сумі 80000 грн, а на депозитний рахунок, відкритий згідно з угодою № 3364, зараховані кошти у сумі 31500 грн.

07.08.2014 на поточний рахунок відповідача були повернуті кошти по закінченню депозитного договору № 2073 у сумі 295000 грн. У подальшому у період з 08.08.2014 до 12.08.2014 відповідач здійснив зняття коштів у сумі 296000 грн. Таке зняття буде здійснене з поточного рахунку шляхом отримання готівки у терміналі.

Суд критично оцінює указані письмові докази та вважає, що дати та характер вчинення фінансових операцій, суми коштів, що не відповідають вартості придбання зазначеного вище нерухомого майна, а також різні номери депозитних рахунків, на які перераховувались кошти, та з яких ці кошти знімались, не дають підстав дійти висновку, що на придбання зазначених вище земельної ділянки та житлового будинку відповідач використав саме кошти, отримані від продажу транспортного засобу марки «Renault Master», 2004 року випуску.

Щодо коштів, отриманих від продажу транспортного засобу марки «Mercedes Benz Sprinter 313 CDI», суд зазначає таке.

Указаний транспортний засіб відчужений відповідачем 19.01.2021. Вартість продажу зазначена 32000 грн.

Відповідач зазначив, що кошти, отримані від продажу цього автомобіля, були витрачені на облаштування житлового будинку за адресою: вул. Подільська, с. Підгородне, Тернопільський район, Тернопільська область. Зокрема, були придбані вікна загальною вартістю 312700 грн, вхідні двері вартістю 49500 грн, дверний блок вартістю 17000 грн, проведені роботи з встановлення електропроводки вартістю 47456,17 грн та встановлено сигналізацію вартістю 10881 грн.

Так, на підтвердження указаних обставин відповідач надав ряд письмових доказів, у тому числі видаткові накладні на придбання товару та квитанції до прибуткового касового ордеру (т. 1 а.с. 151-154). Суд критично оцінює такі докази з підстав їх допустимості та відповідності вимогам, встановленим до указаних фінансових документів. Суд зазначає, що видаткові накладні не містять усі необхідні реквізити, оскільки у них не вказані МФО банку, ІПН особи та номер свідоцтва.

При цьому у видатковій накладній № ГС-0000001 від 26.08.2019 зазначено про придбання вікон 6-камерних у кількості 53 штуки загальною вартістю 312700 грн. Разом з тим, як зазначила позивач та як вбачається з фотознімків житлового будинку (т. 2 а.с. 27-29), розмір вікон у будинку є різним, а кількість вікон, вказана у накладній, є надмірною. Крім цього, в оголошенні про продаж такого будинку відповідач вказував, що у будинку встановлені 5-камерні вікна, що також не узгоджується із відомостями з накладної (т. 1 а.с. 196).

Так само суд відхиляє за недопустимістю і квитанції до прибуткового касового ордеру, оскільки в таких документах в усіх зазначено номер касового ордера «0», що не відповідає вимогам Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 148 від 29.12.2017.

Крім цього, суд критично оцінює доводи відповідача щодо надання можливості 26.08.2019 оплатити вартість вікон лише у сумі 50000 грн, а іншу частину коштів у сумі 262700 сплатити у січні 2021 року. Відповідач не зміг надати логічних та обґрунтованих пояснень щодо указаних обставин, зважаючи на те, що письмово відстрочка чи розстрочка здійснення платежів між сторонами правочину не оформлялась та сторони не є знайомими між собою.

Щодо рахунків та актів виконаних робіт на встановлення сигналізації та проведення електричної проводки (т. 1 а.с. 155-158) суд зазначає, що такі документи не є фінансовими документами, які підтверджують факт оплати здійснених робіт, а лише підтверджують обсяг цих робіт, їх надання та вартість.

За таких підстав суд доходить висновку, що відповідач не довів належними та достатніми доказами, що кошти, отримані від продажу транспортного засобу марки «Mercedes Benz Sprinter 313 CDI», були використані відповідачем на потреби сім`ї.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Відтак суд встановив, що транспортні засоби марки «Renault Master», 2004 року випуску, та марки «Mercedes Benz Sprinter 313 CDI», 2012 року випуску, придбані сторонами під час перебування у шлюбі та є спільним майном подружжя, яке відповідач відчужив без згоди позивача як іншого із подружжя, а кошти використав не в інтересах сім`ї. Так само і транспортний засіб марки «Renault Fluence», 2013 року випуску, придбаний сторонами за час шлюбу, однак є неподільною річчю, яка перебуває в одноособовому володінні та користуванні відповідача.

За таких підстав суд доходить висновку, що вимога позивача про грошову компенсацію відповідачем вартості 1/2 частки вказаних транспортних засобів є обґрунтованою.

При вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації суд приймає до уваги, що згідно зі звітом про оцінку майна вартість транспортного засобу марки «Mercedes Benz Sprinter 313 CDI», 2012 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , становить 464840 грн без ПДВ (т. 1 а.с. 36-49). Відтак вартість 1/2 частки спірного транспортного засобу складає 232420 грн.

Також згідно зі звітом про оцінку майна вартість транспортного засобу марки «Renault Master», 2004 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , становить 229480 грн (т. 1 а.с. 50-64). Відтак вартість 1/2 частки спірного транспортного засобу складає 114740 грн.

При цьому Верховний Суд неодноразово зауважував, що вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати з дійсної його вартості на час розгляду справи, а не за ціною придбання такого майна.

Відповідач докази на спростування такої вартості спірних транспортних засобів не надав, клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи не заявляв.

Крім цього, згідно зі звітом про оцінку майна вартість транспортного засобу марки «Renault Fluence», 2013 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , становить 249920 грн (т. 1 а.с. 21-35).

Натомість відповідач, заперечуючи проти такої вартості, надав звіт про оцінку, згідно з яким вартість указаного автомобіля становить 175530 грн (т. 1 а.с. 108-122).

Суд враховує, що обидва звіти, надані сторонами, складені належними суб`єктами оціночної діяльності та відповідають вимогам закону щодо таких звітів. Разом з тим при складенні звіту, наданого відповідачем, оцінювач здійснював огляд транспортного засобу, що вбачається зі змісту звіту. Натомість звіт, що наданий позивачем, складений без огляду транспортного засобу, що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні. За таких підстав суд приймає як належний та більш достовірний доказ звіт про оцінку транспортного засобу, наданий стороною відповідача, та вважає доведеною вартість указаного транспортного засобу саме у розмірі 175530 грн.

Відтак вартість 1/2 частки спірного транспортного засобу складає 87765 грн.

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Щодо застосування наслідків спливу позовної давності суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ст. 267 ЦК України).

При цьому ст. 72 СК України визначено, що позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Системний аналіз указаних норм закону дає підстави дійти висновку, що у разі виникнення між сторонами спору про поділ майна подружжя за умови, що сторони ще перебувають у шлюбі, позовна давність не застосовується. Разом з тим після розірвання шлюбу із позовом про вирішення такого спору сторони можуть звернутися до суду протягом трьох років з дня розірвання шлюбу чи пізніше, якщо про порушення свого права сторона дізналась вже після розірвання шлюбу.

Так, відповідач заявив про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності щодо вимоги про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу марки «Renault Master», який був відчужений 06.07.2012.

Позивач заперечувала проти такої вимоги, зазначаючи, що не була обізнана про відчуження транспортного засобу, оскільки у користуванні відповідача завжди перебувала певна кількість транспортних засобів різних марок та моделей, а саме цей автомобіль використовувався відповідачем лише для роботи.

Суд враховує, що на момент відчуження транспортного засобу марки «Renault Master» сторони перебували між собою у шлюбі, а відтак перебіг строку позовної давності до вимоги про поділ майна подружжя чи стягнення грошової компенсації його вартості розпочатись не міг. Такий перебіг розпочався з дня набрання законної сили судовим рішенням про розірвання шлюбу між сторонами, а саме з 29.09.2021. Відтак, подаючи даний позов до суду 11.08.2023, позивач не пропустила встановлений законом строк позовної давності тривалістю три роки.

За таких підстав суд доходить висновку, що заява відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності не є обґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 4721,20 грн, що підтверджується квитанцією від 10.08.2023 (т. 1 а.с. 4). Відтак приймаючи до уваги, що даний позов задоволено частково у розмірі 92,12% від заявленої ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 92,12% судового збору у сумі 4349,25 грн, а 7,88% судового збору у сумі 371,96 грн необхідно покласти на позивача.

Також відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що відповідач вказав про намір подати докази на підтвердження розміру судових витрат, які сплатив відповідач у зв`язку з розглядом цієї справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд вважає за необхідне згідно зі ст. 246 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати.

Керуючись ст. 4, 76-81, 89, 133, 141, 246, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації у порядку поділу майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу марки «Renault Master», 2004 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , у розмірі 114740 (сто чотирнадцять тисяч сімсот сорок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу марки «Mercedes Benz Sprinter 313 CDI», 2012 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , у розмірі 232420 (двісті тридцять дві тисячі чотириста двадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу марки «Renault Fluence», 2013 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , у розмірі 87765 (вісімдесят сім тисяч сімсот шістдесят п`ять) гривень.

У іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору у сумі 4349 (чотири тисячі триста сорок дев`ять) гривень 25 копійок.

Судовий збір у сумі 371 (триста сімдесят одна) гривня 95 копійок покласти на позивача ОСОБА_1 .

Призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл понесених відповідачем ОСОБА_2 та пов`язаних з розглядом справи судових витрат на 31.10.2024 на 11 год. 00 хв. у залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за адресою: вул. Котляревського, буд. 34, м. Тернопіль.

Надати відповідачу строк п`ять днів з дня ухвалення рішення суду для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Представник позивача: адвокат Матус Тарас Анатолійович, місцезнаходження: вул. За Рудкою, буд. 33, офіс 702, м. Тернопіль.

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Представник відповідача: адвокат Костова Наталія Зіновіївна, місцезнаходження: вул. Замкова, буд. 14, офіс 234, м. Тернопіль.

СуддяІ. В. Марциновська

Повне судове рішення складене 04.11.2024.