Справа № 522/9807/24
Провадження № 2-з/513/21/24
Саратський районний суд Одеської області
11 листопада 2024 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючої судді Рязанової К.Ю., за участю секретаря судового засідання Филипчук Л.В., перевіривши матеріали заяви про забезпечення позову у межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Білгород-Дністровського нотаріального округу Одеської області Монастирліу Олександр Павлович, про визнання договору дарування недійсним, -
у с т а н о в и в:
В провадженні Саратського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Білгород-Дністровського нотаріального округу Одеської області Монастирліу Олександр Павлович, про визнання договору дарування недійсним.
01 жовтня 2024 року судом постановлена ухвала, якою відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного округу Одеської області Монастирліу Олександр Павлович, про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна. Призначено підготовче засідання на 11 листопада 2024 року.
01 жовтня 2024 року судом постановлена ухвала, якою відмовлено у задоволені заяви позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову.
У підготовче зсідання позивачка не прибула, належним чином повідомлялась про час та місце судового розгляду, причину не явки не повідомила, повідомлення повернулось на адресу суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Відповідачка у підготовче засідання не прибула, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.
Від третьої особи, приватного нотаріуса Білгород-Дністровського нотаріального округу Одеської області Монастирліу Олександр Павлович надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд дослідивши подану заяву про забезпечення позову, матеріали справи, дійшов до такого висновку.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи унеможливлення виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.
За приписами ч.3 ст.153 Цивільного процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
В п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснено: особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовим обмеженням заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.4 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Судом установлено, що згідно заявлених у позові вимог, позивачка просить суд визнати недійсним договір дарування земельної ділянки з розташованим на ній житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , від 07 вересня 2023 року, укладений між позивачкою та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. і зареєстрований в реєстрі за №1512.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на двоповерховий житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , заявник зазначає, що договір є недійсним так як в момент його вчинення вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, з огляду на те, що перед вчиненням правочину позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні КНП «Татарбунарська багатопрофільна лікарня» та у КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я», що вплинуло на її психічний стан.
На думку позивачки, є ризик недобросовісної поведінки ОСОБА_2 і вчинення нею дій з розпорядження нерухомого майна, так як є одноособовим власником, що може ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі.
Разом з тим, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Стороною позивача не надано жодного доказу на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визнання недійсним договору дарування, в разі не задоволення даної заяви про забезпечення позову. Посилання позивача на ризик недобросовісної поведінки ОСОБА_2 і вчинення нею дій з відчуження нерухомого майна, яке належить їй на праві власності на підставі оспорюваного договору, не свідчить про існування ризиків, які можуть бути підставою для накладення арешту на майно.
Так, предметом спору у даній справі є визнання недійсним договору дарування.
У позовних вимогах позивач просить виключно про визнання недійсним договору дарування, позовних вимог, пов`язаних з наслідками недійсності оспорюваного правочину, позивачем не заявлено.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Крім того, ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 646/5878/20 (за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Фідобанк», ТОВ «ФК «Маніту» про припинення договору іпотеки та визнання договорів про відступлення права вимоги недійсними), зроблено правовий висновок, що вимоги про припинення та недійсність правочинів полягають у констатації цього факту, і таке судове рішення не підлягає примусовому виконанню у подальшому та не залежить від наявності у позивача власності на житловий будинок (предмет іпотеки). За вказаних обставин, вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони на відчуження предмета договору іпотеки не ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у цій справі.
Ухвалою суду від 01 жовтня 2024 року судом відмовлено у задоволені заяви позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову. Подана заява є аналогічною тій яка вже була розглянута судом.
Крім того, подана заява про забезпечення позову надіслана на електронну адресу суду 08 листопада 2024 року, із накладенням цифрового підпису представника Татарбунарського районного суду Одеської області, без підпису самої ОСОБА_1 , яка у підготовче засідання не прибула.
Положеннями ч. 6 ст. 43 ЦПК України встановлено, що процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Відповідно до статті 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.
Статтями 6, 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначено, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис, накладанням якого завершується створення електронного документа.
Разом з тим, на поданій заяві про забезпечення позову відсутні електронний цифровий підпис ОСОБА_1 , а мається Електронний цифровий підпис посадової особи Татарбунарського районного суду Одеської області.
Відповідно до п. 1, ч. 4 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, заява повертається у випадку, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або посадове становище якої не вказано.
На підставі викладеного, керуючись статтями 175, 177, 185, 197, 258-261, 352-354, 434 Цивільного процесуального кодексу України, -
п о с т а н о в и в:
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Білгород-Дністровського нотаріального округу Одеської області Монастирліу Олександр Павлович, про визнання договору дарування недійсним, - повернути суб`єкту звернення.
Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Суддя К. Ю. Рязанова