КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9866/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Денисюка Олега Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 29 лютого 2024 року, постановлену під головуванням судді Петренко Н.О.,

у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій приватного виконавця та скасування постанов, заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», -

встановив:

08 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії приватного виконавця та скасування постанов.

Вимоги скарги мотивує тим, що 27 листопада 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. в межах виконавчого провадження на підставі заяви представника АТ АБ «Укргазбанк» та виконавчого листа № 2/759/6306/13 від 11 червня 2014 року відкрито виконавче провадження відносно ОСОБА_1 , яким визначено суму звернення стягнення в розмірі 1 156 039,00 грн.

В межах виконавчого провадження виконавцем винесено постанову при відкриття виконавчого провадження від 27 листопада 2023 року, постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 27 листопада 2023 року, постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 27 листопада 2023 року, постанову про арешт майна боржника від 01 грудня 2023 року, постанову про арешт коштів боржника від 01 грудня 2023 року, постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 01 грудня 2023 року.

Вказує, що 01 грудня 2023 року дізнався про наявність виконавчого провадження, а саме після арешту банківських рахунків.

Зазначає, що не погоджується із рішенням приватного виконавця, уважає дії виконавця незаконними та необґрунтованими.

Посилається на порушення виконавцем Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", оскільки виконавче провадженні відкрито виконавцем в окрузі, що охоплює Дніпропетровську область, при цьому місцем проживання боржника є АДРЕСА_1 . На території Дніпропетровської області відсутнє майно у боржника.

Зазначає, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 09 грудня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ "УкргазБанк" стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 28 768,49 доларів США, що за курсом НБУ на день розгляду справи становить 229 860,24 гривень та 131 922,87 гривень пені, та судовий збір у розмірі 3 441 гривень, а всього 365 224,11 гривень.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15 травня 2014 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 грудня 2013 року змінено та визначено розмір пені, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ "АБ "Укргазбанк" 10 000,00 гривень, та загальну суму, що підлягає стягненню 243 301,24 гривень.

Всупереч судовим рішенням, виконавцем на власний розсуд визначено суму стягнення на стадії виконання судового рішення в розмірі 1 156 039,00 гривень, що є у 4,75 разів більше суми, стягнутої судовим рішенням.

Вказує, що визначаючи таку суму до стягнення, виконавець виходив із гривневого еквіваленту 28 768,49 доларів США станом на момент відкриття виконавчого провадження, оскільки саме ця сума вказана в резолютивній частині рішення. Проте скаржник не погоджується із такими висновками приватного виконавця.

Мотивуючи наведеним, просить суд:

· визнати неправомірними рішення приватного виконавця Русецької О.О., прийняті в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1, а саме:

o постанову про відкриття виконавчого провадження від 27.11.2023 року;

o постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 27.11.2023 року;

o постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 27.11.2023 року;

o постанову про арешт майна боржника від 01.12.2023 року;

o постанову про арешт коштів боржника від 01.12.2023 року;

o постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 01.12.2023 року;

· зобов`язати приватного виконавця Русецьку О.О. усунути порушення, допущені в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1, шляхом скасування рішень:

o постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.11.2023 року;

o постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 27.11.2023 року;

o постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 27.11.2023 року;

o постанови про арешт майна боржника від 01.12.2023 року;

o постанови про арешт коштів боржника від 01.12.2023 року;

o постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 01.12.2023 року;

· стягнути з приватного виконавця Русецької О.О. на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги в розмірі 3000,00 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 29 лютого 2024 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись з постановленою ухвалою, адвокатом Денисюком О.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи.

Вказує, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що судове рішення може змінювати грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, відтак сума, що підлягає стягненню за виконавчим листом, обчислюється в іноземній валюті, що конвертується в національну валюту на день здійснення платежу.

Уважає, що правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові №6-1063цс17 від 01 листопада 2017 року, не можуть бути застосовані у цій справі, оскільки такі викладено після набрання законної сили рішення Київського апеляційного суду від 15 травня 2014 року.

Вказує, що в ході розгляду справи ані виконавцем не надано обґрунтування розрахунку суми стягнення у розмірі 1 156 0,39,00 гривень, ані судом першої інстанції не надано оцінки законності стягнення вказаної суми.

Звертає увагу на помилковість твердження суду першої інстанції про те, що в рішенні Святошинського районного суду міста Києва та виконавчому листі адреса проживання боржника ОСОБА_1 зазначена АДРЕСА_2 .

Вказує, що відображена у виконавчому листі майже десять років тому адреса проживання втратила свою актуальність, відтак виконавчі дії мають проводитись у місті Києві.

Мотивуючи наведеним, просить суд ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 29 лютого 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким вимоги скарги задовольнити.

16 квітня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив АБ "Укргазбанк" на апеляційну скаргу.

Посилається на безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги.

В обґрунтування відзиву вказує, що у виконавчому листі зазначено про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" заборгованості у розмірі 28 768,49 доларів США, що за курсом НБУ на день розгляду справи становить 229 860,24 гривень, 10 000,00 гривень пені, судовий збір у розмірі 3 441,00 гривень, а всього 243 301,24 гривень.

Вказує, що у разі зазначення у судовому рішенні стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачу має бути перерахована вказана сума у резолютивній частині судового рішення в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Згідно виконавчого листа Святошинського районного суду від 11 червня 2014 року суд визначив місцезнаходження/ місце проживання боржника: АДРЕСА_2 . На момент подання заяви Банк не був повідомлений про теперішнє місце проживання Боржника, а саме: АДРЕСА_1 , як внутрішньо переміщеної особи.

Боржник не звертався із клопотанням до приватного виконавця щодо надсилання матеріалів виконавчого провадження за новою адресою проживання боржника. Стверджує, що в діях приватного виконавця не убачається порушення закону.

Стверджує, що дії боржника направлені на перешкоджання виконання судового рішення, що набрало законної сили, про стягнення з нього заборгованості.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

23 квітня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли заперечення адвоката Кувшинової Н.В., яка діє в інтересах приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О.

Вказує, що 27 листопада 2023 року на підставі заяви стягувача та виконавчого документу, у відповідності до статей 3, 4, 25, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.

У відповідності до статті 28 вказаного Закону на адресу боржника направлено постанову про відкриття виконавчого провадження від 27 листопада 2023 року ВП № НОМЕР_1 рекомендованим листом.

Виконавець не повинен пересвідчуватися в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки це суперечать положенню частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо стягнення суми в іноземній валюті посилається на положення статей 533 ЦК України та статтю 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Вказує, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України не вважається належним виконанням.

Зазначає, що виконавець був зобов`язаний під час примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, керуватися положеннями статті 53 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки між стягувачем та боржником існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом також в іноземній валюті.

У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачу має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Зазначає, що за час виконання рішення боржником не вчинено жодних дій на повне чи часткове виконання рішення.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В судовому засіданні адвокат Денисюк О.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд її задовольнити.

Представник заінтересованої особи АБ «УКРГАЗБАНК» Мікайилов Р.Р. проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд відмовити у її задоволенні.

Адвокат Кувшинова Н.В., яка діє в інтересах приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О., просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши у задоволенні скарги, суд першої інстанції не встановив порушення приватним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» при відкритті виконавчого провадження.

Суд вказав, що погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що боржник, виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора).

Суд вказав, що з рішення Святошинського районного суду міста Києва та виконавчого листа виданого 11 червня 2014 року по цивільній справі № 2/759/6306/13, адреса проживання боржника ОСОБА_1 зазначена: АДРЕСА_2 , що свідчить про те, що приватний виконавець Русецька О.О. при вчиненні виконавчих дій, діяла в межах Закону України «Про виконавче провадження», а отже правомірно винесла постанову про відкриття виконавчого провадження

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (тут і далі в редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

З матеріалів справи убачається, що 11 червня 2014 року Святошинським районним судом міста Києва видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "АБ "Укргазбанк" заборгованості за кредитним договором №462-ф/07 від 13 грудня 2007 року у розмірі 28 768,49 доларів США, що за курсом НБУ на день розгляду справи становить 229 860,24 гривень та 10 000,00 гривень пені, та судовий збір у розмірі 3 441,00 гривень, а всього 243 301,24 гривень (том 2 а.с. 45-46, 89-90)

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. від 27 листопада 2023 року відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа №2/759/6306/13, виданого 11 червня 2014 року Святошинським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "АБ "Укргазбанк" заборгованості за кредитним договором №462-ф/07 від 13 грудня 2007 року у розмірі 28 768,49 доларів США, що за курсом НБУ на день розгляду справи становить 229 860,24 гривень та 10 000,00 гривень пені, та судовий збір у розмірі 3 441,00 гривень, а всього 243 301,24 гривень (том 2 а.с. 11, 49-50).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. від 27 листопада 2023 року ОСОБА_1 визначено для ОСОБА_1 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (том 2 а.с. 12, 52-53).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. від 01 грудня 2023 року на все майно, що належить ОСОБА_1 , накладено арешт у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у 1 156 039 гривень (том 2 а.с. 13, 69-70).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. від 01 грудня 2023 року накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення на які заборонено законом, та належить боржнику (том 2 а.с. 14, 66-67).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. від 01 грудня 2023 року звернуто стягнення на доходи боржника (том 2 а.с. 15, 72-74).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За частиною 1 статті 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини 9 статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до частин 1, 6 статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

За текстом статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі - Закон № 1382-IV):

вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати;

місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;

документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист;

реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно з частиною 10 статті 6 Закону № 1382-IV реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

У разі якщо нове місце проживання особи знаходиться в іншій адміністративно-територіальній одиниці, орган реєстрації після реєстрації такого місця проживання надсилає повідомлення про зняття особи з реєстрації відповідному органу реєстрації за попереднім місцем проживання особи в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 11 статті 6 Закону № 1382-IV).

Відповідно до норм частини 1 статті 4 Закону України від 20 листопада 2012 року № 5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон № 5492-VI) Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 7 Закону № 5492-VI до Реєстру вноситься додаткова змінна інформація про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу).

Із даних виконавчого листа, виданого Святошинським районним судом міста Києва 11 червня 2014 року, убачається, що зареєстрованою адресою проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 .

Відповідно до даних довідки переселенця №3008- від 24 грудня 2022 року убачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 . Фактичним місцем проживання/перебування значиться: АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 239).

Аналізуючи наведене правове регулювання у контексті встановлених обставин справи, колегія суддів констатує, що приватний виконавець на момент відкриття виконавчого провадження діяв у відповідності до положень Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України ""Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", оскільки згідно виконавчого листа зареєстроване місце проживання боржника відноситься до виконавчого округу Дніпропетровської області.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що станом на грудень 2022 року, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є адреса, ідентична, що зазначена у виконавчому документів.

При цьому, боржник не позбавлений можливості звернутися до приватного виконавця із заявою про зміну місяця проживання, у разі наявності таких змін.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині визначення суми до стягнення, колегія суддів зазначає про таке.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині 3 статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У справі, що переглядається установлено, що в резолютивній частині рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 грудня 2013 року зазначено про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором № 462-ф/07 від 13 грудня 2007 року у розмірі 28 768,49 доларів США, що за курсом НБУ на день розгляду справи становить 229 860,24 гривень та 131 922,87 гривень пені, та судового збору у розмірі 3 441 гривень, а всього: 365 224,11 гривень.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15 травня 2014 року рішення Святошинського районного суду міста Києва в частині розміру пені змінено, визначено пеню, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 в розмірі 10 000,00 гривень, а загальну суму, що підлягає стягненню 243 301,24 гривень (том 1 а.с. 198-202).

В резолютивній частині виконавчого документу, виданого Святошинським районним судом міста Києва 11 червня 2014 року, вказано про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "АБ "Укргазбанк" заборгованості за кредитним договором №462-ф/07 від 13 грудня 2007 року у розмірі 28 768,49 доларів США, що за курсом НБУ на день розгляду справи становить 229 860,24 гривень та 10 000,00 гривень пені, та судовий збір у розмірі 3 441,00 гривень, а всього 243 301,24 гривень.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Частиною 3 статті 49 вказаного Закону визначено, що у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Із матеріалів справи убачається, що, ухвалюючи рішення у справі, суд визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України.

Ураховуючи те, що сума основного боргу виражена в іноземній валюті, доводи апеляційної скарги в частині протиправності визначення приватним виконавцем суми боргу у розмірі 1 156 039,00 гривень, колегія суддів відхиляє.

Визначивши суму до стягнення у розмірі 1 156 039,00 гривень, приватний виконавець виходив із такого.

З матеріалів справи установлено, що постановою приватного виконавця від 27 листопада 2023 року визначено основний розмір винагороди - 105 049,00 гривень.

1 050 490 грн (сума визначена виконавцем до стягнення) - 10 000,00 грн (пеня вказана у виконавчому документів) - 3 441,00 грн (судовий збір вказаний у виконавчому документі) = 1 037 049 грн (сума боргу за кредитним договором).

Відповідно до відомостей Національного банку України, станом на 27 листопада 2023 року курс гривні до долара становив 36,048 гривень за 1$.

Ураховуючи, що сума боргу (28 768,49) стягнута у доларах США, на момент відкриття провадження відповідає сумі, визначені до стягнення приватним виконавцем у гривнях - 1 037 049,00 гривень (28 768,49 (сума боргу у доларах США) х 36,048 (офіційний курс $ до ?)), відтак доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставні, а тому відхиляються судом.

Разом з цим, переглядаючи справу у суді апеляційної інстанції, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Звертаючись до суду із скаргою, ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірними рішення приватного виконавця Русецької О.О., прийняті в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1, зокрема: постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 27.11.2023 року та постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 27.11.2023 року. Зобов`язати приватного виконавця Русецької О.О. усунути порушення, допущені в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1, шляхом скасування постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 27.11.2023 року та постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 27.11.2023 року.

Згідно з частиною 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною 2 статті 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18, провадження № 14-580цс19, зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Отже оскарження постанови державного виконавця про стягнення основної винагороди та витрат на проведення виконавчих дій підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і не належить компетенції загального суду.

На викладене суд першої інстанції уваги не звернув та помилково розглянув вимоги скарги в частині оскарження постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 27 листопада та постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 27 листопада 2023 року з порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 ЦПК України, що є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги згідно частин 2 статті 377 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Ураховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375-377, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Денисюка Олега Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 29 лютого 2024 року в частині вирішення вимог про визнання протиправними та скасування постанови приватного виконавця Русецької О.О. про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 27 листопада 2023 року та постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 27 листопада 2023 року скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення такого змісту.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій приватного виконавця та скасування постанов приватного виконавця Русецької О.О. про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 27 листопада 2023 року та постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 27 листопада 2023 року закрити.

В іншій частині ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 29 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 05 червня 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова