Справа № 493/894/24
Провадження № 2/493/413/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2024 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Мясківської І.М.,

за участю секретаря Сирота О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Балтської міської ради Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з позовом до Балтської міської ради Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, в якому зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , у зв`язку з чим відкрилася спадщина у вигляді земельної частки (паю) розміром 3,64 умовних кадастрових гектарів згідно сертифікату на земельну частку (пай) ОД-03 № 0102714 по КСП «Україна», що розташована на території Саражинської сільської ради Балтського району Одеської області, виданого на підставі розпорядження Балтської РДА Одеської області від 30.04.1996 року № 224, про що в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Україна» зроблено запис № 464 від 11.07.1996 року.

Вищезазначену земельну частку (пай) разом з усім своїм майном ОСОБА_4 заповіла позивачам в рівних частинах, про що свідчить заповіт, посвідчений 11.02.1994 року Саражинською сільською радою Балтського району Одеської області № 12.

Нотаріус їм відмовив у видачі свідоцтва про спадщину зазначивши, що через різницю в написанні по батькові спадкодавця в заповіті її свідоцтві про смерть та сертифікаті на право на земельну частку (пай), неможливо видати свідоцтво, що породило спір і змусило їх звернутися до суду за захистом свого порушеного справа на спадкове майно.

Представник позивачів адвокат Печарський В.Д. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивачів.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, судом отримано клопотання про розгляд справу за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке.

11.02.1994 року Саражинською сільською радою Балтського району Одеської області був посвідчений заповіт ОСОБА_4 і зареєстровано в реєстрі за № 12, відповідно до якого все майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося і все що буде їй належати на момент смерті заповіла ОСОБА_5 ( після шлюбу ОСОБА_6 , відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 ) ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 , виданого повторно Балтським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеської області 08.11.2017 року.

До складу спадкового майна ОСОБА_4 на момент її смерті входила земельна частка (пай) розміром 3,64 умовних кадастрових гектарів згідно сертифікату на земельну частку (пай) ОД-03 № 0102714 по КСП «Україна», що розташована на території Саражинської сільської ради Балтського району Одеської області , виданого на підставі розпорядження Балтської РДА Одеської області від 30.04.1996 року № 224, про що в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Україна» зроблено запис № 464 від 11.07.1996 року, що підтверджується сертифікатом та листом Балтської міської ради Одеської області від 14.05.2024 року № 04-25/740.

На вищенаведені земельну часту (пай) претендують позивачі, однак приватний нотаріус Подільського районного нотаріального округу Одеської області Смірнова Н.С. відмовила їм у видачі свідоцтва про спадщину по причині пропуску строку для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та відсутності правових документів на спадкове майно, про що свідчить лист-відмов № 289/01-16 від 03.05.2024 року. Інших претендентів на спадщину ОСОБА_4 немає, згідно листа державного нотаріуса Кодимської державної нотаріальної контори Одеської області від 24.07.2024 року № 333/01-16.

Суд констатує, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами пов`язані з здійсненням позивачем права на спадкування, вирішуючи які, суд виходить з того, що право спадкоємців на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до ст.. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

У статті 5 ЦК України визначені загальні правила дії актів цивільного законодавства в часі, за якою акти цивільного законодавства регулюють цивільні відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Певні особливості передбачені розділом «Прикінцеві та перехідні положення». Відповідно до п. 4 вказаного розділу щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення ЦК застосовуються до тих прав та обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Пункт 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК 2003 року встановлює, що правила книги шостої Цивільного Кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.1 листа від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

У зв`язку з тим, що спадкодавець ОСОБА_4 померла в 1998 році застосуванню підлягають правові норми Цивільний кодекс Української РСР 1963 року.

Відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу Української РСР 1936 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або його частку одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом.

За умовами ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що спадкоємці прийняли спадщину шляхом володіння спадковим майном, а саме Сертифікатом на право на земельну частку (паю) розміром 3,64 умовних кадастрових гектарів ОД-03 № 0102714 по КСП «Україна», що розташована на території Саражинської сільської ради Балтського району Одеської області, виданого на підставі розпорядження Балтської РДА Одеської області від 30.04.1996 року № 224, про що в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Україна» зроблено запис № 464 від 11.07.1996 року, однак нотаріус відмовляє їм у видачі свідоцтва про спадщину.

Процедура прийняття спадщини регламентується, відповідно до ст. 5 ЦК України та книгою шостою вказаного Кодексу.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Беручи до уваги, наявність у позивачів права на спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняття позивачами спадщини у встановленому законом порядку, відсутності інших спадкоємців які б виявили бажання прийняти спадщину, належність спадкодавцю на день смерті майна, щодо якого заявлені позовні вимоги, наявність мотивованої відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Балтської міської ради Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як за спадкоємцями за заповітом ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рівних частках, тобто по 1/3 частині кожній, право на земельну частку (пай) розміром 3,64 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Саражинської сільської ради Балтського району Одеської області, згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії ОД-03 № 0102714 по КСП «Україна», виданого на ім`я « ОСОБА_4 ».

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 08.11.2024 року.

СУДДЯ