Справа № 201/2678/24
Провадження № 2/201/1965/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

з секретарем судового засідання Дейнега А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

05.03.2024 позивач звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

В обґрунтування даної позовної заяви позивач посилалась на те, що 11.10.2022 у м. Дніпрі по пр. Гагаріна в районі буд. 35 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Passat», д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Mercedes-Benz С450», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого обидва транспортних засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2022 відповідача ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку № 1311/22 по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ вартість матеріального збитку нанесеного власнику автомобіля «Mercedes-Benz С450», д/н НОМЕР_2 , складає 1 443 246,68 грн. та 2 970 грн. вартість послуг експерта, проте ринкова вартість вказаного автомобіля складає 1 311 146,55 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача на час скоєння ДТП була застрахована а ПАТ «НАСК «Оранта» на підставі полісу № АТ/003272894. В свою чергу ПАТ «НАСК «Оранта» сплатило на користь позивача ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 157 500 грн., а відтак не відшкодована частина завданого збитку на думку позивачів становить 920 732,10 грн. У зв`язку із викладеним позивачі просять стягнути з відповідача вказану суму матеріального збитку. Крім того позивач просить стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 грн. та витрати на проведення експертизи у розмірі 2 970 грн.

Представник позивача 07.11.2024 надав письмову заяву про підтримання позовних вимог. Також не заперечував проти винесення заочного рішення по справі.

Відповідач в судові засідання, призначені на 03.07.2024, 03.09.2024, 02.10.2024, 28.10.2024 та 07.11.2024 не з`явився, про дату та час слухання справи кожного разу був повідомлений належним чином за адресою вказаною позивачем, а також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада», про причини неявки суду не повідомив.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесено постанову, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що 11.10.2022 у м. Дніпрі по пр. Гагаріна в районі буд. 35 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Passat», д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Mercedes-Benz С450», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , власником якого є позивач, внаслідок чого обидва транспортних засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2022 відповідача ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. № 76).

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а тому фактичні обставини встановлені постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 11.05.2021 є преюдиційними і доведенню не підлягають.

Як вбачається із наданого позивачем свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля «Mercedes-Benz С450», д/н НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 (а.с. 78-79).

Установлено також, що згідно висновку № 1311/22 експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, складеного судовим експертом Дроздовим Ю.В. 08.11.2022 вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Mercedes-Benz С450», д/н НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 1 443 246,68 грн., проте ринкова вартість автомобіля на момент ДТП складає 1 311 146,55 грн. та оскільки відновлення КТЗ економічно недоцільно, вартість матеріального збитку визначається ринковою вартістю КТЗ у розмірі 1 311 146,55 грн. (а.с.11-20).

Вартість автотоварознавчого експертного дослідження позивач визначає у розмірі 2 970 грн. (а.с. № 57).

Цивільно-правова відповідальність відповідача на час скоєння ДТП була застрахована а ПАТ «НАСК «Оранта» на підставі полісу № АТ/003272894

На підставі заяви потерпілої сторони ПАТ «НАСК «Оранта» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 157 500 грн. частково відшкодувавши суму збитку.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Приписами ст. 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктами 5, 6 указаної постанови Пленуму визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2808 цс15 від 20 січня 2016 року).

Під реальними збитками відповідно до ст. 22 ЦК України є витрати, яких особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Таким чином, неправомірними діями відповідача пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) ОСОБА_1 було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Ураховуючи право позивача на відшкодування шкоди від її заподіювача, а також приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи було встановлено судом та доведено позивачем спричинення шкоди саме ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про стягнення із останнього як заподіювача шкоди матеріальну шкоди, визначену висновком № 1311/22 експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ із врахуванням відшкодованої частини, тобто у розмірі 920 732,10 грн., та вартість автотоварознавчого експертного дослідження, яка складає 2 970 грн.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 9 000 грн. суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З огляду на те, що стороною позивача було надано до суду договір про надання правової допомоги та докази виконання вказаної у договорі роботи (а.с. № 68-72), суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 9 000 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7 365,86 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ст.ст. 530, 612, 625, 1166, 1167, 1187, 1188 1194 ЦК України, Постановою ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 76-81, ч. 6 ст. 82, ст.ст. 89, 141, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст. 259, 263-265, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 920 732 (дев`ятсот двадцять тисяч сімсот тридцять дві) грн. 10 коп. та вартість автотоварознавчого експертного дослідження у розмірі 2 970 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят) грн. 00 коп., а разом 923 702 (дев`ятсот двадцять три тисячі сімсот дві) грн. 10 коп.

Стягнути з Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на правову допомогу в сумі 9 000 (дев`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 365 (сім тисяч триста шістдесят пять) грн. 86 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя В.В. Батманова