Справа № 740/3562/24
Провадження № 2/740/1156/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2024 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючої судді Гагаріної Т.О., за участі секретаря судових засідань Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ніжині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Ніжинської міської територіальної громади Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

позивачі звернувся до суду із позовом, в якому просили визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 право власності на 1/6 вказаного житлового будинку.

В обґрунтування заявлених вимог посилаються на те, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 30.04.1971 їм було видано договір про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 , відповідно до рішення №163 Ніжинської міської ради депутатів трудящих Чернігівської області від 22.04.1971. У 1977 році будівництво було завершено. Зазначили, що ОСОБА_1 має право на частку у цьому будинку, оскільки вони з ОСОБА_3 перебували у шлюбі і спільно побудували даний будинок. Їхні частки на будинок є рівними. Свого часу вони не здійснили реєстрацію права власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований АДРЕСА_1 . Спадщину прийняли позивачі шляхом подання заяви до нотаріуса та ОСОБА_4 син фактично, оскільки проживав з ним на день смерті. Виходячи з принципу рівності часток, кожному із спадкоємців належить по 1/6 частці житлового будинку.

На даний час право власності на будинок та господарські будівлі та споруди не зареєстровані. Відповідно до довідки, виданої КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 в КП «Ніжинське МБТІ» не зареєстровано, згідно ст.31 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є самочинним.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області, з заявою про реєстрацію речових прав на частку будинку АДРЕСА_1 , але 30.05.2024 Державним реєстратором їй було відмовлено у реєстрації прав на нерухоме майно в звязку з тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Позивачі у судове засідання не з`явилися, у позовній заяві просять спарву розглянути без їх участі.

Відповідач, в особі представника Ніжинської міської ради Лях О.М., в судове засідання не з`явилась та на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, просить суд позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 30.04.1971 між Ніжинської міської ради депутатів трудящих та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 було підписано договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20-21).

Відповідно до довідки від 05.11.2020 виданої КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 в КП «Ніжинське МБТІ» не зареєстроване. Згідно технічного паспорту на будинок житловий будинок побудований у 1977 року (а.с.22-25).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 26.02.1967 (а.с.14).

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 26.12.2020 вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

ОСОБА_3 на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним на день смерті за вказаною адресою проживали та були зареєстровані: ОСОБА_1 його дружина, ОСОБА_2 дочка, ОСОБА_4 .

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли позивачі шляхом подання заяви до нотаріальної контори, що підтверджується копією спадкової справи.

Доказами того, що позивач ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3 , є свідоцтво про народження. Зміна прізвища позивача ОСОБА_2 підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.15-16).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно №73399810 від 30.05.2024 ОСОБА_1 відмовлено у проведенні реєстраційних дій у зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових парв на нерухоме майно та їх обтяження (а.с.19).

Бахмацько районною державною нотаріальною конторою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , оскільки не надано правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві (а.с.18).

Відповідно до ст.22 КпШС, діючого на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядженням цим майном.

Згідно ст.28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

В той же час, у відповідності до ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства, частка ОСОБА_1 у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 складає .

Позивач ОСОБА_1 , як співвласник, не може зареєструвати за собою право на частку будинку, у зв`язку з тим, що право власності на житловий будинок не зареєстроване.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Згідно з п.3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних та житлово-комунального господарства, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 №91, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, громадські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992) не подається виходячи з положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Таким чином, індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05.08.1992, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21.10.2020 у справі № 201/7012/18.

Відповідно до абзацу третього ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

За даними довідки копії технічного паспорту на спірне нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , збудоване до 1992 року.

Доказів про належність цього майна іншим особам матеріали справи не містять.

Виникнення права власності на обєкти нерухомого майна на час дії ЦК УРСР не залежало від державної реєстрації такого права.

Згідно абз. 3 п. 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року. Як зазначено вище, даний житловий будинок добудований в 1977 році.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи те, що ст.392 ЦК України дозволяє визнавати право власності у разі, коли воно оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на вищенаведені земельні ділянки та житлові будинки в порядку спадкування після померлого ОСОБА_3 , з наведених вище підстав.

Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст.2, 10, 12, 13, 81, 89, 141, 263 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими та надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими та надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Позивачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Ніжинська міська рада Чернігівської області, , місцезнаходження: Чернігівська область, м.Ніжин, площа Франка, 1.

Суддя Т.О. Гагаріна