Справа № 456/3957/24
Провадження № 2/456/1247/2024
РІШЕННЯ

іменем України

23 вересня 2024 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Сімонової-Мацигін А.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу №456/3957/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради Львівської області про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , звернулась до суду із позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно малолітньої дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_3 , є чоловіком доньки позивачки ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Їхня дитина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася в місті Ладижині Вінницької області і проживала там до чотирьох років у рідної сестри позивачки ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_6 році донька народила ще сина, опіку над яким отримала сестра позивачки ОСОБА_6 у 2021 році. Відповідач не переймався життям дитини. До липня 2022 року ОСОБА_7 носила прізвище ОСОБА_8 , а в актовому записі про народження батько був записаний зі слів матері і тільки у 2022 році відповідач признав доньку, поміняв прізвище і прописав у своїй квартирі. Донька позивачки проживаючи у сестри, не думала про життя дітей, залишала їх одних, займалася своїм особистим життям, вживала спиртні напої, заборонені речовини. У 2014 році, після чергової сварки доньки з сестрою позивачки, вона приїхала і забрала онуку до себе в ОСОБА_9 . З тих пір, до сьогоднішнього дня ОСОБА_7 проживає з нею, хоч зареєстрована у АДРЕСА_1 , по місцю реєстрації відповідача. Всі обов`язки матері дитини несе позивач. Дитина з чотирьох років відвідувала дошкільну установу дитячий садочок «Сонечко», а з 1 вересня 2017 р. по даний час дитина навчається в Моршинському ліцеї ім. К. Малецького і на 1 вересня 2024 року, перейшла вже у 8 клас. Також відвідує заняття в Моршинській школі мистецтв ім. Ірини Король - по класу гітари, фортепіано та образотворчого мистецтва. ОСОБА_4 - неодноразовий лауреат Міжнародних конкурсів з образотворчого мистецтва. У 2024 р. отримала грошову винагороду від міської ради. Хоча позивач вже на пенсії, але продовжує працювати секретарем навчальної частини в Моршинській школі мистецтв імені Ірини Король, що не заважає їй наглядати та виховувати дитину. Відповідач живе своїм життям, ніде не працює, має великі борги за оплату комунальних послуг, від`єднаний від електропостачання, підтримує зв`язок з особами сумнівної репутації, вживає спиртні напої, в його квартирі проживають особи, які притягалися до кримінальної відповідальності, поведінка відповідача є поганим прикладом для неповнолітньої дитини. Відповідач ніколи не виконував і не виконує батьківських обов`язків щодо своєї доньки. Він не цікавиться її навчанням, не відвідує школу, не слідкує за її здоров`ям, не купляє їй одяг, книжки, іграшки, подарунки, йому байдужа доля доньки. Відповідач розуміє, що не може утримувати дитину і сам зголосився написати заяву про позбавлення його батьківських прав. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дочки, його слід позбавити батьківських прав щодо неповнолітньої дитини. Таке позбавлення батьківських прав буде доцільним та в інтересах самої дитини.

Позивач ОСОБА_1 , в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила їх задоволити. Позбавити ОСОБА_3 , батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки, оскільки останній самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідач ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився, однак відповідно до оформленої заяви, посвідченої приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Чернилевською М.М., від 25.04.2024, ОСОБА_3 , вказав, щоб розгляд справи про позбавлення його батьківських на судовому засіданні проводити за його відсутності, оскільки він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його доньки ОСОБА_4 .

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради Львівської області, у запропоновані судом строк та порядку письмових пояснень на позовну заяву з її участю як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не подала.

В судовому засіданні представник третьої особи - ОСОБА_10 , позовні вимоги ОСОБА_1 , про позбавлення батьківських прав підтримала у повному обсязі, просила такі задовольнити з підстав, що викладені у пред`явленому позові. Додатково вказала, що така позиція сформована та відображається у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 , затвердженим рішенням виконавчого комітету Моршинської міської ради Львівської області.

Інших заяв чи клопотань від сторін та інших учасників цієї справи, котрі б перешкоджали судовому розгляду цієї справи по суті, і котрі б залишалися невирішеними у визначеному чинним ЦПК України порядку, до суду не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Шрамко Р.Т., від 02.08.2024 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження.

Судом також було задоволено заяви обох сторін про розгляд справи виходячи з положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дотримуючись вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 02.07.2022, виданого Стрийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вказані: батько - ОСОБА_3 та мати ОСОБА_5 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 31.01.2024, виданого виконавчим комітетом Моршинської міської ради, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Моршин Львівської

області померла ОСОБА_5 .

З матеріалів справи, що і не заперечується учасниками справи, вбачається, що ОСОБА_4 , є онукою ОСОБА_1 .

З витягу №376 від 25.04.2024 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданого виконавчим комітетом Моршинської міської ради, вбачається, що ОСОБА_4 , зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_3 , - відповідачем по справі.

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщені осіб, виданої Центром надання адміністративних послуг Моршинської міської ради №387 від 29.04.2024, вбачається, що позивач ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

З акту обстеження умов проживання від 27.06.2024, складеного Управлінням соціально-гуманітарної політики України Моршинської міської ради, вбачається, що ОСОБА_4 , 2010р.н., проживає з бабусею ОСОБА_1 , з самого дитинства, з 4 років, батько не цікавиться життям дитини, зловживає алкоголем, мати дитини померла. Дитина повністю залежить від бабусі, яка піклується про неї, виховує, лікує, забезпечує усім необхідним.

Згідно довідки Управлінням соціально-гуманітарної політики України Моршинської міської ради від 04.06.2024 за №108, вбачається, що ОСОБА_4 , навчається у 7-А класі Моршинського ліцею ім.. К.Малецького.

Згідно характеристики Моршинського ліцею імені К.Малецького Моршинської міської ради від 04.06.2024 №109, вбачається, що належну увагу вихованню ОСОБА_4 , приділяє бабуся, яка систематично відвідує батьківські збори, постійно підтримує зв`язок з класним керівником.

З довідки №10 від 10.07.2024, виданої Моршинською школою мистецтв, вбачається, що ОСОБА_1 , працює секретерам учбової частини та є пенсіонером за віком, відповідно до пенсійного посвідчення.

Із Висновку Служби у справах дітей управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Моршинської міської ради Львівської області від 11.07.2024 року за №101 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 ,», вбачається, що рекомендовано позбавити відповідача ОСОБА_3 , батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

З поміж досліджених матеріалів, також вбачається, що відповідач ОСОБА_3 , має заборгованість по оплаті за комунальні послуги за місцем реєстрації.

Відповідно до заяви ОСОБА_3 , посвідченої приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального кругу 25.04.2024, ОСОБА_3 , даною заявою не заперечив проти позбавлення його батьківських прав щодо його доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та на встановлення опіки над нею.

Норми права та роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення.

Встановлені судом сімейні правовідносини щодо виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (надалі - СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року з відповідними протоколами до неї та Конвенцією про права дитини 1989 року, котрі є частинами національного законодавства України, а також Законом України «Про охорону дитинства».

Згідно із ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини 1989 року встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В силу ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані займатися вихованням дитини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини 1, 2 ст. 155 СК України).

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни протиУкраїни» (заява № 39948/06), пункт 49 рішення у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про якій деться в пункті 2, і, до того ж, є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Хант протии України» (заява № 31111/04). Проте, держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06).

Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами статей 164-167 чинного СК України. Зокрема, відповідно до положеньст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Як роз`яснюється у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Висновок суду за результатами розгляду справи.

Узагальнюючи оцінку доводів та аргументів позивача ОСОБА_1 , наведених у цій справі, суд спершу вважає за необхідне наголосити на тому, що позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Разом із тим, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, воно допускається лише у тому випадку, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Оскільки у судовому засіданні беззаперечно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , як батько протягом тривалого часу не бачиться й не спілкуються із своєю донькою, матеріально його не утримує, заходів до спілкування та турботи не приймає, а вихованням та утриманням вказаної дитини займається позивач, як бабуся, то суд переконаний, що така поведінка відповідача аж ніяк не свідчить про його бажання надалі мати та виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до вказаної дитини. При цьому суд також наголошує на тому, що у судовому засіданні не встановлено наявності у вказаного відповідача реальних і об`єктивних перешкод для спілкування, при його бажанні з донькою. Навпаки встановлено те, що відповідач не вживав заходів для забезпечення своєї участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, не звертався до органу опіки та піклування чи до суду з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку такого спілкування. Такі обставини, на переконання суду, свідчать про небажання відповідач брати участь у вихованні дитини і передумов щодо зміни його зазначеної винної поведінки на даному етапі не спостерігається.

Отже, аналізуючи усі зібрані у справі докази та оцінюючи їх у сукупності й взаємозв`язку, суд вважає, що слід позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_3 , який без поважних на те причин не виявляє щодо власної малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківського піклування, свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по її вихованню, не цікавляться її розвитком, здоров`ям, життям та потребами, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру у розмірі 1211 грн. 20 коп., з урахуванням відповідної позиції позивача з вказаного приводу, слід залишити за ним, відступивши таким чином від порядку розподілу судових витрат, визначеного у ст. 141 ЦПК України.

Доказів понесення сторонами та учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Керуючись ст..7, 10, 259, 263-268 ЦПК України, ст.ст..146 СК України суд, -

вирішив:

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 03.10.2024.

Суддя Р. Т. Шрамко