Справа № 347/1799/24
Провадження № 2/347/664/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю.С.,

секретаря Мошулі Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.

23.07.2024 року представник позивача адвокат Богданець Ю.М. подав до суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування вимог представник позивача покликався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача, ОСОБА_3 . За життя, 29.11.2022 року спадкодавець ОСОБА_3 на випадок смерті зробив заповідальне розпорядження, яким належне йому майно заповів дочці ОСОБА_1 та дружині ОСОБА_2 , вказавши які саме об?єкти спадкового майна заповів кожному спадкоємцю. Спадкоємець ОСОБА_2 відмовилась від прийняття спадщини на користь дочки ОСОБА_1 , подавши нотаріусу відповідну заяву. При зверненні ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, їй було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій і рекомендовано по даному питанню звернутись до Косівського районного суду.

З цих підстав, представник позивача просив визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно в цілому, яке залишилось після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , столярний цех за адресою АДРЕСА_2 , склад столярного цеху (сушку) за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

Заяви та клопотання учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Богданець Ю.М. в судове засідання не з?явилися, від представника позивача до суду поступила заява, в якій він просив справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнає і заперечень не має.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 26.07.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання на 23.08.2024 року.

Ухвалою від 23.08.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 05.11.2024 року справу прийнято до розгляду новим складом суду.

Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, та позовні вимоги визнала, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно копії паспорта серії НОМЕР_1 виданого Косівським РВ УМВС України в Івано-Франківській області, позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Косів та зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 16.07.1988 року, батьками позивача ОСОБА_1 записані ОСОБА_3 (спадкодавець) та ОСОБА_2 (відповідач) (а.с.10).

Згідно копії заповіту від 29.11.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Косівського РНО Тонюк М.М., ОСОБА_3 в присутності свідків, на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, згідно якого:

- належний йому житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 заповів своїй дочці ОСОБА_1 (тобто позивачу), а

- будь-яке інше майно (окрім вищевказаного житлового будинку), де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі, все, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів своїй дружині ОСОБА_2 (тобто відповідачу) (а.с.11).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12).

Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, 16.12.2022 року приватним нотаріусом Тонюк М.М. було здійснено реєстрацію спадкової справи спадкодавця ОСОБА_3 , тобто внесено відповідні відомості до спадкового реєстру (а.с.13).

Відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів №77256 від 27.06.2023 року виданої ОКП «Коломийське МБТІ», в м. Косів, по провулку Гоголя 12 (вул. Гоголя 10) згідно архівних даних станом на 31.12.2012 року право власності на майно не зареєстровано (а.с.14). Даний факт також підтверджується копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.07.2023 року (а.с.16).

Згідно копії довідки №348/02-14 від 26.06.2023 року виданої приватним нотаріусом Тонюк М.М., єдиним спадкоємцем за заповітом від 29.11.2022 року за реєстром №3172, 3173, що прийняла спадщину після ОСОБА_3 є його дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.15).

Як видно із копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.07.2023 року за №371/02-31, представнику позивача ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її батька ОСОБА_3 на житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (а.с.17).

Згідно з копією технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до вказаного будинковолодіння входять: житловий будинок загальною площею 131,1 кв. м., літня кухня, стайня, огорожа, колодязь (а.с.18-20).

Відповідно до висновку про вартість майна №37 від 22.07.2024 року, ринкова вартість домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 становить 96385 грн. (а.с.19).

Згідно копії Витягу з рішення виконавчого комітету Косівської міської ради народних депутатів №165 від 27.11.1996 року, протокол №12, «Про впорядкування нумерації будинків в м. Косів»-…«Затверджено, що житловому будинку, власником якого є ОСОБА_3 присвоєно АДРЕСА_1 » (а.с.23).

Також, копією довідки виданої виконкомом Косівської міської ради за №1162 від 13.07.2023 року підтверджується той факт, що у зв?язку із зміною нумерації житлових будинків та перейменуванням назв вулиць м. Косова, житловий будинок по АДРЕСА_1 , раніше мав адресу « АДРЕСА_3 » (а.с.24).

Відповідно до копії довідки виданої позивачу ОСОБА_1 виконкомом Косівської міської ради за №986 від 19.06.2023 року, - її батько ОСОБА_3 дійсно був зареєстрований з 20.07.2000 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Косів по про вул. Гоголя 10. На день його смерті склад сім?ї становив: ОСОБА_2 , 1966р.н. дружина, ОСОБА_1 , 1988 р.н. дочка, та онуки ОСОБА_5 , 2006 р.н. і ОСОБА_6 , 2015 р.н. (а.с.25).

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 виданого 26.06.1986 року ОСОБА_3 26.06.1986 року уклав шлюб із ОСОБА_7 , якій після укладення шлюбу присвоєно прізвище « ОСОБА_8 » (а.с.28).

Згідно копії заяви за №477 від 16.12.2022 року, спадкоємець ОСОБА_2 відмовилась від прийняття спадщини за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_3 в користь іншого спадкоємця за цим же заповітом ОСОБА_1 (а.с.29).

Копією нотаріально посвідченої довіреності від 30.06.2023 року зареєстрованої за №2456, засвідчується факт уповноваження позивачем ОСОБА_1 адвоката Богданця Ю.М. представляти її інтереси у всіх необхідних установах і організаціях (а.с.30).

У спадкодавця ОСОБА_3 окрім будинковолодіння, наявне і інше нерухоме майно, а саме:

- столярний цех в АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.09.2005 року (а.с.34), копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.09.2005 року (а.с.35) та копією технічного паспорта на столярний цех в АДРЕСА_2 (а.с.39-41), ринкова вартість якого згідно висновку про вартість майна №37 від 22.07.2024 року становить 64760 грн. (а.с.42);

- іменні акції ВАТ «Косівська сільгосптехніка», що стверджується копією Сертифікату акцій, кількість цінних паперів 122727 шт. (а.с.36);

- склад столярного цеха в АДРЕСА_2 , що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.10.2006 року (а.с.44) та копією технічного паспорта на нежитловий будинок (сушка) в АДРЕСА_2 (а.с.48-50), ринкова вартість якого згідно висновку про вартість майна №37 від 22.07.2024 року становить 14760 грн. (а.с.58).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на майно, яке є об`єктом спадщини.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У ч. 1 ст. 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право.

Відповідно до частини першої та другої статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Як передбачено у підпунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно п.23 постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В пункті п.3.3. роз`яснень, що містяться у листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об`єкт нерухомості спадкодавцеві.

Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

До часу набрання чинності ЦК 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Однак, відповідач ОСОБА_2 подала до нотаріуса заяву про відмову від належної їй частки у спадщині після смерті чоловіка ОСОБА_3 на користь позивача доньки ОСОБА_9 .

Відтак, ОСОБА_9 (позивач) звернулася до приватного нотаріуса Тонюк М.М. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, проте їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно померлого ОСОБА_3 .

У зв`язку з цим ОСОБА_9 звернулася до Косівського районного суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що спадкодавець ОСОБА_3 за життя не встиг належним чином оформити право власності на спадкове майно (житловий будинок) за адресою: АДРЕСА_1 , а спадкоємець ОСОБА_9 після відмови від спадщини спадкоємця ОСОБА_2 , є єдиним спадкоємцем цього спадкового майна, однак оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з чим її право підлягає захисту у судовому порядку.

Що стосується позовних вимог позивача ОСОБА_8 про визнання права власності на спадкове майно: столярний цех за адресою АДРЕСА_2 , та склад столярного цеху (сушку) за адресою АДРЕСА_2 , то такі не підлягають до задоволення.

Оскільки матеріали справи не містять жодних доказів, того, що право позивача порушене, і що їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно. Згідно копії постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, то позивачу ОСОБА_1 було відмовлено, лише в частині визнання права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, у вказаній постанові не міститься інформації про те, що столярний цех та столярний цех (сушка) є об`єктом спадкового майна, як і не міститься інформації, про те, що позивач зверталася до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, саме на вказане майно, і як наслідок їй було відмовлено.

Отже, за обставин відсутності порушеного права позивача в цій частині, та відсутності даних про неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину на вказане майно в позасудовому порядку, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

На підставі наведеного, ст.ст. 392, 1216, 1222, 1223, 1268, 1269, 1270, 1296, 1297 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 200, 223, 247, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11 листопада 2024 року.

Суддя Ю. С. Кіцула