Справа №345/3751/24
Провадження № 2-о/345/151/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.10.2024 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Слободян Т.Я.

заявниці ОСОБА_1

представника заявниці ОСОБА_2

заінтересованої особи ОСОБА_3

представника заінтересованої особи

Міністерства оборони України Кравціва Р.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Калуської міської ради, Калуський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство оборони України, про визнання (встановлення) факту батьківства, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаною заявою, а саме просить встановити факт батьківства померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зобов`язати Калуський відділ ДРАЦС внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де у відомостях про батька вказати батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заяву мотивує тим, що згідно рішення виконавчого комітету Калуської міської ради від 27.04.2021 року Калуської міської ради від 27.04.2021 року №137 ОСОБА_1 є опікуном над малолітньою онукою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку із тим, що мати дитини позбавлена батьківських прав відповідно до рішення суду від 22.02.2021 року, а відомості про батька дитини записані відповідно ло ч. 1 ст. 135 СК України. У березні 2024 року заявниці стало відомо про смерть біологічного батька ОСОБА_7 , котрий загинув у с.Бердичі Покровського району Донецької області при здійсненні захисту Батьківщини від російської агресії.

Заявниця зазначає, що її дочка ОСОБА_8 та ОСОБА_9 познайомились у 2008 році на ринку м.Калуша по вул.Дзвонарській, де обоє працювали. Їхні відносини ставали все ближчими і через деякий час дочка ОСОБА_10 завагітніла. Відтак вони почали проживати разом, спочатку у нього вдома з його матір`ю ОСОБА_11 . Але великий проміжок часу, майже до пологів, ОСОБА_10 лежала а збереженні у поголовному Івано-Франківська. Після народження дочки ОСОБА_12 та ОСОБА_9 почали проживати разом у заявниці. З яких причин батьки ОСОБА_13 не вказали ОСОБА_5 у реєстрі актів цивільного стану громадян про народження, як батька ОСОБА_13 заявниці невідомо.

Водночас 24.05.2010 року у церкві «Успення Пресвятої Богородиці» відбулося таїнство хрещення та миропомазання над ОСОБА_14 , дочкою ОСОБА_15 і Христини, про що зроблено відповідний запис у Книзі №2 для хрещення, на сторінці 60, №353, де зазначено батько ОСОБА_9 , син ОСОБА_16 , мати ОСОБА_8 , дочка ОСОБА_17 , без шлюбу. Хрещені батьки: ОСОБА_18 син ОСОБА_19 та ОСОБА_20 дочка ОСОБА_21 . ОСОБА_15 був присутній на хрещенні дочки.

Заявниця наголошує, що за час життя і аж до своєї смерті ОСОБА_15 , хоч і не проживав з ОСОБА_10 та у 2012 році створив іншу сім`ю з ОСОБА_22 , визнавав ОСОБА_13 своєю донькою, займався її вихованням та підтримував матеріально. Уся родина ОСОБА_15 , а також його дружина ОСОБА_16 знали і визнавали той факт, що ОСОБА_13 є донькою ОСОБА_15 , які він дуже любив. Усі родичі та близькі стверджують, що ОСОБА_15 виконував усі батьківські обов`яжи відносно дочки ОСОБА_13 .

Попередньо опікун зверталася до Калуського відділу РАЦС з метою встановити факт батьківства, однак отримала рекомендацію звернутися до суду. Встановлення факту батьківства необхідне для отримання ОСОБА_6 , 2010 р.н., частини одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_5 . Тому заявниця змушена звернутися із вищевказаною заявою до суду.

Представник Міністерства оборони України подав до суду письмові пояснення. Зазначає, що заяву про визнання батьківства та внесення відповідного запису до свідоцтва про народження ОСОБА_6 ОСОБА_5 не подав. Наголошує, що таку заяву ОСОБА_5 мав змогу подати, починаючи від дня народження ОСОБА_6 , а саме з 24.05.2010 року, тобто на вказане батьківство було більше, ніж 14 років. Проте з часу народження дитини ОСОБА_6 ні ОСОБА_23 , ні ОСОБА_5 із заявами про внесення змін до актового запису про народження дитини, а саме про походження дитини від батька відповідно до ст.ст.126, 134 СК України, не звертались. До заяви не долучено жодних доказів, що ОСОБА_23 не мала можливості зареєструвати батьківство ОСОБА_5 .

Навпаки, як вбачається із норм ст.ст.125,126 СК України, заявник мала право та можливість вказати батьком дитини ОСОБА_5 , подавши свою та його заяву про це у встановленому порядку, проте вони цього не зробили з незрозумілих причин. Відтак заявником не обґрунтовано належним чином і взагалі невідомо, чому саме не було подано заяви про батьківство,а також, з яких причин з дати народження ОСОБА_6 не було замінено свідоцтво про народження дитини і не вказано в ньому справжнього батька.

Також представник Міністерства оборони України вказує, що при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватися усі передбачені законом докази в їх сукупності. Встановлення батьківства на підставі ч.2 ст.128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини: його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Представник Міністерства оборони України наголошує, що надані суду копії документів не є достатньою і вичерпною підставою підтвердження, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_6 . Тому представник Міністерства оборони України просить у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник адвокат Коваленко О.В. в судовому засіданні заяву про встановлення факту батьківства померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 стосовно дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 підтримали в повному обсязі з підстав, наведених у заяві. Наголосили, що за життя ОСОБА_5 визнавав, що Магулій ОСОБА_13 є його дочкою, цікавився її життям та вихованням, матеріально допомагав. Також в якості додаткового доказу на підтвердження факту батьківства ОСОБА_5 відносно дочки ОСОБА_6 просять врахувати результат молекулярно-генетичного дослідження від 02.07.2024 року, відповідно до якого встановлено, що брат ОСОБА_5 ОСОБА_24 є дядьком ОСОБА_6 . Тому просять заяву про встановлення факту батьківства задоволити у повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судовому засіданні факти, викладені у заяві про встановлення батьківства підтримала у повному обсязі. ОСОБА_3 визнала, що ОСОБА_6 є її рідною онукою, а її син ОСОБА_9 є батьком ОСОБА_13 . Вказала, що про те, що її син ОСОБА_15 є батьком ОСОБА_13 їй було відомо ще під час вагітності Магулій ОСОБА_10 . Тому не заперечує щодо задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства її сина ОСОБА_5 відносно дочки Магулій ОСОБА_13 .

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною загиблого ОСОБА_5 . ОСОБА_4 вказала, що їй відомо про те, що її чоловік був батьком ОСОБА_6 . ОСОБА_4 підтвердила, що за життя її чоловік визнавав факт батьківства відносно дочки ОСОБА_13 . Вказала, що вона допомагала чоловіку виховувати дочку ОСОБА_13 . Також її чоловік надавав кошти на утримання дочки. Тому ОСОБА_4 не заперечила щодо задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства її чоловіка ОСОБА_5 відносно дочки ОСОБА_6 . В наступному заінтересована особа ОСОБА_4 подала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Калуської міської ради подала заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності. Не заперечує щодо задоволення заяви про встановлення факту батьківства померлого ОСОБА_5 стосовно дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Представник заінтересованої особи Калуського відділу ДРАЦС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подала заяву про розгляд справи без її участі, щодо вирішення справи покладається на розсуд суду.

Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України в судовому засіданні заперечив щодо задоволення заяви про встановлення факту батьківства загиблого ОСОБА_5 відносно ОСОБА_6 з підстав, наведених у письмових поясненнях. Наголосив, що ОСОБА_9 за життя мав багато часу для встановлення батьківства, проте на протязі 14 років цього не зробив, що викликає обґрунтований сумнів щодо його батьківства відносно ОСОБА_6 . Долучених до матеріалів справи доказів не достатньо для підтвердження факту батьківства ОСОБА_5 відносно ОСОБА_6 . Тому представник Міністерства оборони України просить в задоволенні вимог заяви відмовити у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_6 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , де в графі батько вказаний ОСОБА_25 , а в графі мати ОСОБА_8 (а.с.4).

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с.5) в актовому записі про народження ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України). Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю сторін. Одним із способів захисту сімейних прав є встановлення правовідношення (частина друга статті 18 СК України).

Дитина має право знати своїх батьків (частина перша статті 7 Конвенції про права дитини). Провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується «приватного життя» за статтею 8 Конвенції захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Як вбачається зі ст. 293 ЦПК України, в порядку окремого провадження можуть бути розглянуті цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно п.3 ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.

Відповідно до ст.130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. В пункті 13 вказаної Постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексуУкраїни при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст.135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Таким чином, закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини.

Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 15 квітня 2021 року у справі №361/2653/15 (провадження № 61-2239св21).

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

На підтвердження факту батьківства суд бере до уваги, що у свідоцтві про народження ОСОБА_8 ім`я та по батькові батька дитини вказано ім`я та по батькові ОСОБА_5 . Також відповідно до свідоцтва про хрещення 13.06.2010 року відбулося таїнство хрещення та миропомазання над ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У вказаному свідоцтві її батьками вказані ОСОБА_15 і ОСОБА_10 . Крім того, відповідно до запису під №353 у Книзі №2 для хрещення у церкві «Успення Пресвятої Богородиці» батькими ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначені ОСОБА_9 , син ОСОБА_16 , 1979 р.н. та ОСОБА_8 , дочка ОСОБА_17 , 1992 р.н., без шлюбу.

Відповідно до долученого до матеріалів результату молекулярно-генетичного дослідження №10088772 від 02.07.2024 року, виконаного спеціалістами з лабораторної генетики ОСОБА_26 , завідувачки молекулярно-генетичної лабораторії ОСОБА_27 (а.с.64-65) вбачається, що за результатами проведеного дослідження родинної спорідненості між ОСОБА_24 (братом ОСОБА_5 ) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено, що результати тесту ДНК показали, що родинна спорідненість 3-го ступеня не виключена; у передбачуваних дядька і племінниці у 19 з досліджуваних 25 локусів виявлено спільні алелі; імовірність родинної спорідненості 3-го ступеня становить 99,34741%.

Те, що ОСОБА_9 визнавав себе батьком ОСОБА_6 підтверджується скріншотами листування у застосунку «Viber» (а.с.12,13,14), фотознімками (а.с.15), а також показами свідків.

Зокрема, допитаний в якості свідка ОСОБА_28 суду пояснив, що він є хрещеним батьком Магулій ОСОБА_13 . Зазначив, що йому відомо про те, що ОСОБА_9 мав стосунки із Магулій ОСОБА_10 , і через деякий Магулій Христина завагітніла. Триндей ОСОБА_15 проживав разом із Магулій ОСОБА_10 як до народження, та і після ОСОБА_29 їхньої спільної дочки ОСОБА_13 . Проте через 6 місяців після ОСОБА_29 дочки стосунки між ними погіршилися і вони розійшлися. Свідок наголосив, що ОСОБА_9 дбав про свою дочку ОСОБА_13 , бра участь у вихованні та матеріальному утриманні. Пояснив, що саме Магулій ОСОБА_10 не хотіла записувати ОСОБА_5 батьком дитини, щоб отримати статус одинокої матері та отримувати відповідні соціальні виплати на дитину.

Свідок ОСОБА_30 суду пояснила, що вона є хрещеною матір`ю Магулій ОСОБА_13 . Вказала, що їй відомо, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проживали разом, як подружжя, проте офіційно не були одружені. Наголосила, що ОСОБА_9 визнавав ОСОБА_6 своєю дочкою. В свідоцтві про хрещення батьками ОСОБА_6 вказані ОСОБА_10 і ОСОБА_15 .

Отже, факт батьківства померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підтверджується належними і допустимими доказами.

Також суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено статтею 315 ЦПК України. Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Спір про право характеризує такий стан правовідносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких є неможливим без судового втручання.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 297/2485/19 (провадження № 61-10472св20).

Під час розгляду справи судами не встановлено, що особи, які також мають право на отримання одноразової грошової виплати, заперечують проти встановлення факту батьківства ОСОБА_5 щодо дитини ОСОБА_6 . Встановлення факту батьківства ОСОБА_5 не зачіпає інтереси його спадкоємців, зокрема його матері ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_4 , які не заперечують його батьківство щодо дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тобто в даному випадку спір про право відсутній та встановлення зазначеного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

За таких обставин заяву слід задоволити.

На підставі викладеного, ст.ст.121,125,130,134,135 СК України, керуючись ст.ст.76-81, 89, 141, 293, 319 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

Заяву задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бердичі Покровського району району Донецької області є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внести зміни в актовий запис за № 329 від 14.06.2010 року, складений відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Калушу Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме:

-у відомостях про батька дитини зазначити: « ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України», виключивши відомості про батька ОСОБА_25 ;

-інші відомості залишити без змін.

Видати нове свідоцтво про народження з урахуванням вищезазначених змін.

Свідоцтво про народження, що було видане раніше, анулювати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 09.10.2024 року.

Суддя Володимир ОНУШКАНИЧ