Справа №491/552/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
08 жовтня 2024 року Ананьївський районний суд Одеської області
у складі головуючого в справі судді Желяскова О.О.,
за участю секретаря судового засідання Голубович А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьїв Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу обґрунтовані тим, що 07 червня 2014 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 31. В даному шлюбі народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка зазначає, що на протязі останнього року між нею та відповідачем сімейні стосунки не підтримуються взагалі. Відповідач почав зловживати спиртними напоями, що є неприпустимим для позивачки. Відповідно на цьому підґрунті почалися постійні сварки. Крім того, за останній час у позивачки з відповідачем змінилися погляди на стосунки, змінилися погляди на ведення спільного господарства, зникло взаєморозуміння та повага один до одного, що значно погіршило та ускладнило їх спільне проживання. Ця ситуація почала шкідливо впливати на моральне та фізичне становище позивачки. Крім цього, постійні сварки та непристойний вигляд відповідача погано впливають на їх спільну неповнолітню доньку ОСОБА_3 , та на неповнолітнього сина позивачки від першого шлюбу ОСОБА_4 . Оскільки шлюб носить лише формальний характер позивачка вважає, що подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим. Тому в цій ситуації єдиним способом є розірвання шлюбу. Водночас позивачка вважає, що строк для примирення в даній ситуації є недоцільним та непотрібним.
Позивачка, ОСОБА_1 , у судове засідання на розгляд справи не з`явилась. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. Це підтверджує довідка про доставку електронного листа (а.с.27). Водночас з позовною заявою надала заяву, в якій просить провести розгляд справи за її відсутності (а.с.13).
Відповідач, ОСОБА_2 , у судове засідання на розгляд справи не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. Це підтверджує поштовий конверт з вкладенням, який повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.29).
В ухвалі про відкриття провадження в справі від 25 липня 2024 року суддею було прийнято рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України.
В установлений судом строк відповідачем не було подано до суду відзив на позовну заяву, тому відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи викладене, положення ч. 3 ст. 223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, клопотання позивачки про розгляд справи за її відсутності, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності учасників справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З наведених вище обставин установлено, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, при цьому в судове засідання не з`явився без повідомлення причин неприбуття, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Також установлено, що відповідач, у встановлений для нього судом строк, відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п. 3 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. В матеріалах справи міститься клопотання позивачки, згідно якого вона не заперечує проти проведення заочного розгляду справи (а.с.13), що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч. 1 ст. 281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу.
Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачкою в справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; уродженка м. Ананьїв Одеської області; місце проживання згідно ксерокопії паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 19 червня 2014 року Ананьївським РС ГУ ДМС України в Одеській області, зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6); реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 (а.с.7).
Відповідачем у справі, є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; уродженець с. Ананьїв Друга дільниця Ананьївського району Одеської області; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, виданого Відділом надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради 18 липня 2024 року за № 2426 (а.с.18); паспорт громадянина України № НОМЕР_3 , виданий 23 травня 2019 року органом видачі 5123 (а.с.8); реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 (а.с.8).
Встановлено, що 07 червня 2014 року позивачка та відповідач уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області, про що складено відповідний актовий запис № 31, що підтверджується наявним у матеріалах справи оригіналом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , виданим 07 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області(а.с.9).
Статтею 51 Конституції України та ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Як вбачається з пояснень позивачки вказаних в позовній заяві, зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має.
Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ч. 4. ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже положення ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року). Так, відповідно до ст. 12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст. 5 Протоколу № 7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Аналогічні положення містить ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 10 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Задовольняючи позовну заяву про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивачка наміру не має.
Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позовна заява підлягає задоволенню.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, суд приймаючи до уваги те, що позивачка та відповідач не підтримують шлюбних стосунків, та те що їх шлюб носить лише формальний характер, вважає можливим шлюб між ними розірвати.
Вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, однак ураховуючи бажання позивачки (а.с.4), вважає за можливе судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору (а.с.1), залишити за позивачкою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 264, 279-283 ЦПК України, ст.ст.112-115 СК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; уродженцем с. Ананьїв Друга дільниця Ананьївського району Одеської області; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина України № НОМЕР_3 , виданий 23 травня 2019 року органом видачі 5123; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; уродженкою м. Ананьїв Одеської області; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 19 червня 2014 року Ананьївським РС ГУ ДМС України в Одеській області; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , який зареєстрований 07 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 31 - розірвати.
Після розірвання шлюбу залишити позивачці, ОСОБА_1 , прізвище « ОСОБА_5 ».
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відомості про сторін у справі на виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивачка: ОСОБА_1 ; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2
Відповідач:ОСОБА_2 ; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ;реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4

Відповідно до ст. 283 ЦПК України копію заочного рішення надіслати учасникам справи в порядку, передбаченому ст. 272 цього Кодексу

Суддя Желясков О.О.

Рішення суду набрало законної сили «____» __________________20__ року.

Оригінал рішення суду знаходиться в матеріалах цивільної справи № 491/552/24 Ананьївського районного суду Одеської області.