Справа № 159/6523/23
Провадження № 2/159/153/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Денисюк Т.В.

з участю секретаря судового засідання Пустової А.Ф.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , успадкувала 1/2 частину квартири на АДРЕСА_1 . Іншу частину квартири успадкувала відповідач ОСОБА_3 , з якою батько перебував у шлюбі.

У вересні 2023 року, позивач отримала свідоцтво про право на спадщину і зареєструвала право власності на 1/2 частину спірної квартири у Державному реєстрі речових прав, після чого письмово звернулася до відповідачки з проханням надати ключі від квартири для вселення. Проте отримала письмову та усну відмову.

Ураховуючи наведене, просила усунути перешкоди у користуванні квартирою, розташованою на АДРЕСА_1 , шляхом вселення.

ОСОБА_3 у відзиві та у поясненнях від 18.12.2023 заперечила проти задоволення позову, вважає позов передчасним, зазначає, що з 1999 року перебувала із спадкодавцем у фактичних шлюбних відносинах, в цей період разом із ОСОБА_4 сплачували внески на придбання спірної квартири. 27.02.2001 ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на квартиру, а 14.07.2001 вони зареєстрували шлюб. Вважає, що їй належить 3/4 частки цієї квартири, а не 1/2, як визначив нотаріус, тому у серпні 2023 року звернулася до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з відповідним позовом (справа 159/4771/23). За результатами розгляду справи бажає компенсувати частку позивачки грошима і залишитись одноосібним власником квартири.

У відповіді на відзив представник позивача навів аргументи на спростування доводів відповідача.

Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження. Ухвалами від 01.12.2023 та від 08.05.2024 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до вирішення іншої цивільної справи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник позов підтримали і додатково пояснили, що позивач на даний час проживає у Республіці Польща, в Україні іншого житла, окрім спірної квартири не має. Коли приїздить в Україну, змушена винаймати житло, хоча є власником половини успадкованої квартири. В позасудовому порядку відповідач відмовилася надати доступ до житла, тому позивач просить захистити її право власності і усунути перешкоди у користуванні житлом.

Відповідач ОСОБА_3 у задоволенні позову просила відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов, додатково пояснила, що за життя її чоловік ОСОБА_4 придбав для першої дружини та доньки окрему квартиру. Однак вони відчужили квартиру, а тепер ОСОБА_2 стверджує про відсутність у неї іншого житла. Вважає, що позивачка не має потреби у житлі, оскільки постійно проживає в Республіці Польща. ОСОБА_3 категорично заперечила можливість спільного проживання, вказала, що несумісність характерів призведе до постійних конфліктів, тому єдиним доцільним способом є сплата грошової компенсації за частку у майні.

В судове засідання 04.06.2024 відповідач ОСОБА_3 не з`явилася, у письмовому клопотанні просила відкласти розгляд справи у зв`язку із зайнятістю особи, яка надає їй правничу допомогу.

Суд визнає явку відповідача неповажною.

Неодноразово в ході судового розгляду суд роз`яснював відповідачу ОСОБА_3 право бути представленою адвокатом, оскільки справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Частиною першою статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу (частина друга статті 60 ЦПК України).

У п. 18 розділу XІІІ «Перехідні положення» ЦПК України встановлено, що положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням пп. 11 п. 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

Відповідно до пп. 11 п. 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України у редакції Закону України від 02.06.2016 «Про внесення змін до Конституції України» представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції здійснюється виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції з 01.01.2017; у судах апеляційної інстанції з 01.01.2018; у судах першої інстанції з 01.01.2019.

Таким чином з 01.01.2019 у судах першої інстанції при розгляді справи в порядку загального позовного провадження представництво сторін вправі здійснювати лише адвокати.

Погодившись із роз`ясненнями суду ОСОБА_5 просив дозволити бути присутнім в залі суду і за потреби надати можливість приватного спілкування із відповідачкою.

Неявка ОСОБА_5 , який не має статусу представника сторони, не є підставою для відкладення судового засідання.

За змістом статті 223 ЦПК України відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до вимог статті 44 ЦПК України сторони зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд забезпечив сторонам можливість подати наявні у них докази і надати особисті пояснення, вирішив усі заявлені клопотання щодо зупинення провадження, витребував запитувати документи, тому відсутність відповідача не перешкоджаю розгляду справи по суті, подальше відкладення призведене до невиправданого порушення розумних строків розгляду справи.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов такого висновку.

Конституцією України гарантований захист права власності, захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Наведеними нормами матеріального права визначено право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права у даному випадку є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства.

Підставою для задоволення позову такої особи є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Відповідна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 22.08.2022 у справі № 348/1072/20.

Суд встановив, що спірним жилим приміщенням є двокімнатна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 59,8 кв м, житловою 29,9 кв м.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав №345217887 позивачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка цієї квартири. Право власності позивачем набуте на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом номер 4073 виданого 04.09.2023 приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Козоріз Н.С. після смерті батька ОСОБА_4 .

Згідно з зазначеним свідоцтвом про право на спадщину за законом, іншу частину цієї квартири (1/2 частки) успадкувала після смерті ОСОБА_4 його дружина - відповідач ОСОБА_3 .

Таким чином сторонам, як спадкоємцям за законом першої черги, спірна квартира належить на праві спільної часткової власності.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що вона не є належним відповідачем за пред`явленим позовом, оскільки не отримала свідоцтво про право на спадщину і не зареєструвала право власності.

Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідач не заперечує своїх спадкових прав, заявляє про збільшення розміру частки у праві власності на квартиру.

На сьогодні у провадженні Ковельського міськрайонного суду Волинської області перебуває справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , де вона просить:

- визнати спірну квартиру спільним майном подружжя ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.07.2001, як таке що набуте шляхом спільного виконання договору від 08.02.1998 про купівлю і продаж незавершеного будинку в кредит з виплатою її вартості продавцеві ВАТ «Ковельським м`ясокомбінат» протягом 20 років,

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/4 частки цієї квартири в порядку спадкування за законом та набувальною давністю з 01.01.2001 по день смерті ОСОБА_4 ,

- внести зміни у видане ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 з 1/2 на 1/4 частку спадкового майна.

Крім того, сторони визнають ту обставину, що на даний час в спірній квартирі проживає відповідач ОСОБА_3 .

Отже ОСОБА_3 є належним відповідачем.

Щодо доводів позивача про створення відповідачем перешкод у користуванні житлом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України).

Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.08.2018 у справі № 545/3728/16-ц (провадження № 61-9958св18)).

Відповідно до частин другої, третьої статті 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Учасники спільної часткової власності здійснюють свої права за їх згодою та можуть домовитись про порядок користування і володіння майном, яке перебуває у їх спільній власності. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі № 707/2516/18 (провадження № 61-5919сво22) вказано, що «спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речей не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.09.2020 у справі № 758/15206/16-ц (провадження № 61-12194св19) зазначено, що «вимагати від інших співвласників квартири матеріальної компенсації у разі неможливості надання у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає частці співвласника у праві спільної часткової власності, має право співвласник. Право на одержання співвласником матеріальної компенсації є субсидіарним, тобто його здійснення можливе лише у випадку неможливості надання співвласником відповідної частини спільного майна в натурі. Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (статті 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Позивач у позовній заяві стверджувала про те, що відповідач на момент звернення до суду із цим позовом чинить їй перешкоди у доступі до житла.

На підтвердження обставин, які свідчать про вчинення відповідачем перешкод для її вселення у квартиру, позивач надала копію своєї заяви від 06.09.2023, у якій вона повідомила відповідачку про намір вселитися у спірну квартиру, необхідність передачі їй ключів від квартири, повідомила про дату вселення та право відповідача самостійно вибрати кімнату для вселення позивачки. На свою заяву позивач отримала 08.09.2023 від відповідача відповідь, яка фактично за своїм змістом є відмовою у добровільному вселенні позивача.

Відповідач ОСОБА_3 визнала в суді відсутність наміру дозволяти позивачу проживати в квартирі.

Зазначене є достатнім для вжиття заходів захисту прав позивача на користування житлом шляхом вселення.

Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність підстав для вселення позивача.

ОСОБА_3 не заперечує право власності ОСОБА_2 на ідеальну частку в спірній квартирі, проте не погоджується із розміром частки. Доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, про те, що частка позивача на оспорювану квартиру є значно меншою, а тому не може бути підставою для вселення у квартиру, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки на сьогодні позивач є власником 1/2 частки спірної квартири, і навіть у разі, якщо позовні вимоги ОСОБА_3 у справі № 159/4771/23 будуть вирішені на користь останньої, то розмір частки у праві власності може вплинути лише на порядок користування житлом, а не на право власника повною мірою реалізовувати повноваження власника, включаючи право користуватися житлом.

Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм правову оцінку, суд доходить висновку про задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Представник позивача заявив про подання доказів понесених витрат на правничу допомогу в порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України, тому суд цим рішенням вирішує лише питання стягнення судового збору.

Керуючись статтями 10,12,13,44,58,60,76-81,141,223,263,265,268 Цивільного процесуального кодексу, статтею 41 Конституції України, статтями 16,319,321,358,379,383,391,1296 Цивільного кодексу України, статтею 150 Житлового кодексу України, суд

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселеннязадовольнити повністю.

Вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складене 12.06.2024.

ГоловуючийТ. В. ДЕНИСЮК