Справа № 182/3141/24
Провадження № 2-о/0182/146/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09.10.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Друга Нікопольська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити юридичний факт належності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документу Договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Лещинською О.І. від 14 вересня 1991 року за реєстровим № 2-2216, що посвідчує його право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . А також встановити юридичний факт належності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіту, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Лещинською О.І. від 24 березня 1998 року, реєстровий № 249, згідно якого ОСОБА_2 на випадок своєї смерті належний йому на праві власності жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 та все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, заповів ОСОБА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який до дня смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 . За життя, а саме: 24 березня 1998 року, ОСОБА_2 склав заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Новіковою Н.В., реєстровий № 249, згідно якого на випадок своєї смерті належний йому на праві власності жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 та все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, заповів їй. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі Договору дарування, посвідченого 14 вересня 1991 року державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Лещинською О.І., реєстровий № 2-2216. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Вона являється єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_2 , а спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_2 , немає. В передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, а саме: 01 лютого 2017 року, вона звернулась до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з чим було відкрито спадкову справу № 44/2017. 29 квітня 2024 року державний нотаріус Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Балашова В.М., вивчивши подані для оформлення спадщини документи, встановила, що існують розбіжності в написанні прізвища померлого ОСОБА_2 , а саме: в свідоцтві про смерть, серії НОМЕР_1 , виданого Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 16 грудня 2016 року, зазначено прізвище « ОСОБА_3 », а в заповіті, посвідченому приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Новіковою Н.В. 24 березня 1998 року за реєстровим № 249, прізвище спадкодавця зазначено « ОСОБА_4 ». Також, в правовстановлюючому документі на майно померлого, а саме: в Договорі дарування, посвідченому державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Лещинською О.І. 14 вересня 1991 року за реєстровим № 2-2216, прізвище спадкодавця зазначено « ОСОБА_4 ». Тобто, через зазначені розбіжності в написанні прізвища спадкодавця ОСОБА_2 в його заповіті та його правовстановлюючому документі на нерухоме майно (а саме: написання в прізвищі замість української букви «є» букви « ОСОБА_5 »), державний нотаріус Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Балашова В.М. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 квітня 2024 року за вих. № 407/02-31 відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що залишалась після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тому, враховуючи вищевикладене, змушена звернутись до суду з даною заявою, оскільки не може в повній мірі реалізувати свої спадкові права, а в іншому порядку встановлення цього факту законом не передбачено.

В судове засідання заявниця не прибула, однак, надала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за своєї відсутності, вимоги підтримує та на задоволенні заяви наполягає (а.с.10).

Заінтересована особа - Друга Нікопольська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області - в судове засідання не прибула, однак, надали до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за їх відсутності (а.с.18).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, відповідно до ст.81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який до дня смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4). За життя, а саме: 24 березня 1998 року ОСОБА_2 склав заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Новіковою Н.В., реєстровий № 249, згідно якого на випадок своєї смерті належний йому на праві власності жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 та все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, заповів заявниці по справі (а.с.5). Як вбачається з матеріалів справи, в передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, а саме: 01 лютого 2017 року, ОСОБА_1 звернулась до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з чим було відкрито спадкову справу № 44/2017 (а.с.8). Однак, 29 квітня 2024 року державний нотаріус Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Балашова В.М., вивчивши подані для оформлення спадщини документи, встановила, що існують розбіжності в написанні прізвища померлого ОСОБА_2 , а саме: в свідоцтві про смерть, серії НОМЕР_1 , виданого Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 16 грудня 2016 року зазначено прізвище « ОСОБА_3 », а в заповіті, посвідченому приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Новіковою Н.В. 24 березня 1998 року за реєстровим № 249, прізвище спадкодавця зазначено « ОСОБА_4 ». Також, в правовстановлюючому документі на майно померлого, а саме: в Договорі дарування, посвідченому державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Лещинською О.І. від 14 вересня 1991 року за реєстровим № 2-2216, прізвище спадкодавця зазначено « ОСОБА_4 ». Тобто, через зазначені розбіжності в написанні прізвища спадкодавця ОСОБА_2 в його заповіті та його правовстановлюючому документі на нерухоме майно (а саме: написання в прізвищі замість української букви «є» букви « ОСОБА_5 »), державний нотаріус Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Балашова В.М. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 квітня 2024 року за вих.№ 407/02-31 відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що залишилась після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Судом, при вивчені матеріалів справи, було виявлено той факт, що допущені в заповіті та договорі дарування помилки в написанні прізвища спадкодавця мають суто орфографічний та технічний характер, оскільки допущені або через неправильність перекладу з російської мови на українську, або через відсутність на той час в нотаріальних конторах друкарських машинок з українським алфавітом. А, враховуючи, що в російському алфавіті відсутня буква «є», друкарки в нотаріальних конторах та й в багатьох інших держаних установах замінювали її буквою російського алфавіту «е», тому, є очевидним, що « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_4 » є написанням прізвища однієї й тієї ж самої особи.

Тобто, враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що розбіжності в написані дошлюбного прізвища спадкодавця є наявними, суд вважає, що вони є суттєвими, допущені описки є очевидними і вони перешкоджають заявниці у повному обсязі користуватися своїми майновими та немайновими правами і позбавляють заявницю скористатись своїм правом на спадкове майно.

За таких обставин, заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.315- 319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Друга Нікопольська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - задовольнити.

Встановити юридичний факт належності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документу Договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Лещинською О.І. від 14 вересня 1991 року за реєстровим № 2-2216, що посвідчує його право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити юридичний факт належності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіту, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Лещинською О.І. від 24 березня 1998 року, реєстровий № 249, згідно якого ОСОБА_2 на випадок своєї смерті належний йому на праві власності жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 та все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, заповів ОСОБА_1 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал