Справа № 463/4914/24 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/2026/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 10 червня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтуванні вимог вищезгаданої заяви покликався на те, що неповнолітній син с ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з вересня 2019 року проживає разом з ним і він йог самостійно виховує та утримує.

Вказував, що шлюб між ним та матір`ю дитини - ОСОБА_4 , рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 вересня 2019 року розірвано.

Зазначав, що ОСОБА_4 не знайшла спільної мови з сином, між ними відбувалися постійні сварки, також остання не надає кошти на утримання дитини, що саме він відвідує батьківські збори у школі, де навчається син, їздить у шкільні поїздки, відвідує зі сином сімейного лікаря, організовує проведення дозвілля.

Звертав увагу суду на висновок Служби у справах дітей Личаківського району, яким було визначено місце проживання дитини з батьком.

Стверджував, що встановлення даного юридичного факту має на меті отримання прав та обов`язків, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки у випадку його мобілізації син в Україні не має нікого, так як його батьки залишились в окупації в с. Золотарівка, шахтарського району Донецької області і не можуть виїхати звідти, а мати дитини проживає за межами України.

Просив встановити факт, що він самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 10 червня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Вищезгадану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що відмовляючи у відкритті провадження у справі за його заявою, суд першої інстанції не перевірив, що у нього немає іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, на підставі якого він зможе реалізувати своє право на відстрочку від призову під час мобілізації, а саме: рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини.

Вказує, що суд першої інстанції в ухвалі не проаналізував норми Закону №3543- XII та Порядку, на які він покликався як на підставу для свого звернення до суду із заявою та не перевірив, що чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів для підтвердження права на отримання відстрочку від призову під час мобілізації на підставі п 4 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ та п. 4 додатку №5 Порядку .

Вважає, що всі вказані вище обставини, повинні були бути перевірені судом першої інстанції, саме такий правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19 від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17.

Стверджує, що суд відмовляючи у відкритті провадження у справі прийшов до помилкового висновку про те, що з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Просить ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 10 червня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 06 вересня 2008 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, Серія НОМЕР_1 , виданого 22 квітня 2010 року (а.с. 12)

Рішенням Красногрардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 06 вересня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис - 416 (а.с. 10-11).

Судовим наказом Личаківського районного суду м. Львова від 20 липня 2023 року вирішено стягувати з боржника ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованої: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь стягувача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживаючого: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї чверті усіх видів доходів платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця і до досягнення дитиною повноліття, починаючи із дня звернення до суду - 06 червня 2023 року (а.с. 14).

Розпорядженням Личаківської районної адміністрації від 05 жовтня 2023 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 34).

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , оскільки вважав, що з поданої заяви вбачається спір про право, який може вирішуватись лише в порядку позовного провадження.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, виходячи із наступних обставин.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах, про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.95 р., справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян та організацій, коли за законом вони вправі звернутися до суду в інтересах інших осіб (ст. 122 ЦПК), а також за заявою прокурора.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Відмовляючи у встановленні факту самостійного виховання дитини, суд першої інстанції покликався на приписи законодавства України, які зобов`язують батьків виховувати своїх дітей, у той же час суд не надав оцінку доказам, які свідчать про те, що матір дитини фактично не виконує своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Отже, під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права, який є суттю суперечності, конфлікту, протиборства сторін.

Поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Таким чином, спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають у реалізації права.

Судом встановлено, що батько звернувся до суду із заявою про встановлення факту самостійного виховання дитини для отримання відстрочки від мобілізації (інших фактів, які пов`язані з реалізацією права на відстрочку від призову (мобілізації) на військову службу під час мобілізації / звільнення з військової служби). Вказане питання постало під час дії правового режиму воєнного стану безвідносно спору з матір`ю дитини щодо належного виконання батьківських обов`язків.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутній спір про право між батьками, оскільки: по-перше, протягом розгляду справи будь-яких заперечень від матері ( ОСОБА_4 ) щодо обставин, викладених у заяві про встановлення факту самостійного виховання батьком дитини, не надходило; по-друге, до суду першої інстанції також не надходило жодних клопотань про розгляд справи за її участю чи без неї. У справі наявний судовий наказ Личаківського районного суду м. Львова від 20 липня 2023 року про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 та розпорядження Личаківської районної адміністрації від 05 жовтня 2023 року, яким визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 , які є чинними.

Тобто у цьому випадку йде мова не про спір між батьками, а щодо встановлення існування певних обставин в умовах війни, а саме факту самостійного виховання дитини батьком, які перешкоджають реалізації одним із батьків своїх прав та обов`язків, визначених СК України, а іншому з метою забезпечення повноцінного догляду та належних умов для дитини і збереження її прав та інтересів необхідне рішення суду, що підтверджує факт самостійного виховання та утримання дитини батьком.

Крім того, не може бути спору про право на отримання відстрочки від призову між ОСОБА_1 та територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, оскільки останній не є суб`єктом отримання такої відстрочки, а на виконання своїх повноважень, визначених Законом України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» та на підставі документів, передбачених Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, приймає рішення стосовно надання чи відмови у наданні особі відстрочки відповідно до наданого нею переліку необхідних документів.

Наголошуємо, що наведений у статті 315 ЦПК України перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, не є вичерпним. Тому факт самостійного виховання та/або утримання дитини має бути встановлений судом якщо законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, перелік яких не є вичерпним. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд таких справ у цивільному судочинстві в порядку окремого провадження.

Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21.

На вищезазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 .

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, ухвала Личаківського районного суду м. Львова від 10 червня 2024 року до скасування із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, ст.ст. 379, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 10 червня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови 08 листопада 2024 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.