Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді Голяни О.В., за участю секретаря судового засідання Маняка В.В., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Ужгороді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг України», приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Петрик Наталії Василівни про визнання недійсним договору іпотеки, зняття заборон відчуження та припинення обтяження, -

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та відповідачів.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «ОТП «Факторинг України», приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Петрик Н.В., в якому просить суд:

- визнати недійсним договір іпотеки №РСNL-800/113/207 від 02.10.2007 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ;

- зняти з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна заборону відчуження будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та виключити з Єдиного реєстру іпотек відповідні записи про обтяження іпотекою будинку.

Позов мотивував тим, що 29.10.1998 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 (прізвище після одруження ОСОБА_5 ), яка на той момент на підставі договору дарування була власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 та згідно рішення Ужгородської міської ради № 116 від 23.07.1997 отримала дозвіл на проведення добудови та перебудови зазначеного будинку.

15.02.2000 ОСОБА_2 відчужила 17/100 частки зазначеного житлового будинку ОСОБА_3 .

На протязі 2000-2008 років подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 власними коштами та силами була здійснена реконструкція житлового будинку.

02.10.2007 між ЗАТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки №PCNL-800/113/2007. Предметом іпотеки є реконструйований житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, всі будівельні матеріали, які використані в процесі будівництва та існують вигляді реконструйованого житлового будинку як об`єкт незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , являються об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що встановлено рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.03.2024 року по справі №308/13980/22/, а тому, на думку позивача, іпотечний договір №PCNL-800/113/2007 від 02.10.2007 укладено без його нотаріальної згоди як співвласника майна.

Відповідач ОСОБА_2 у поданому відзиві зазначила, що заперечення по суті позовних вимог у неї відсутні.

Відповідачі ОСОБА_3 , ТОВ «ОТП «Факторинг України», приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Петрик Н.В. відзивів на позовну заяву не подавали.

Заяви (клопотання) учасників справи.

19.07.2024 року через канцелярію суду позивач ОСОБА_2 подав заяву на виконання ухвали суду від 04.07.2024 року.

27.08.2024 через канцелярію суду відповідач ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

12.09.2024 через канцелярію суду позивач ОСОБА_1 подав заяву про відкладення підготовчого судового засідання.

19.09.2024 через канцелярію суду позивач ОСОБА_2 подав клопотання про приєднання до матеріалів справи копії постанови Закарпатського апеляційного суду від 06.06.2019 по справі № 308/11707/17.

Інші процесуальні дії у справі.

03.07.2024 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області справу передано для розгляду судді Голяні О.В.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.07.2024 року вищезазначену позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення вказаних в ухвалі суду недоліків.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.07.2024 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Пояснення осіб, що з`явилися, в судовому засіданні

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у такому. Пояснив, що про укладання між ЗАТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 договору іпотеки №PCNL-800/113/2007 дізнався в 2009 році. При укладанні зазначеного договору іпотеки банк, співставивши вартість та квадратуру майна до та після реконструкції, а також будучи обізнаним про факт перебування іпотекодавця ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі, міг знати про те, що реконструйоване майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

06.03.1993 року ОСОБА_4 отримала в дар житловий будинок з надвірними спорудами на земельній ділянці площею 600 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 /див. договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Першої ужгородської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 3-2354; довідку №647 від 10.03.1993, видану Ужгородським міжміським бюро технічної інвентаризації/.

23.07.1997 року рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №116 ОСОБА_4 надано дозвіл на прибудову магазину та гаража до будинку по АДРЕСА_1 .

29.10.1998 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (прізвище після одруження ОСОБА_5 ) зареєстрували шлюб /див. свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 /.

15.02.2000 виготовлено технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого загальна площа будинку 87,1 м.в., житлова площа будинку 57,1 кв.м., підсобна 30 кв.м.

24.02.2000 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 17/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: кімнату площею 10,7 кв. м., коридор площею 3,7 кв.м. Вказаний житловий будинок в цілому змішан., під літ.А,А, житловою площею 57,1 кв.м, загальнокорисною площею 87,1 кв.м., під літ. В туалет, огорода, споруда, розташований на земельній ділянці розміром 600 кв.м. /див. договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 2-393; витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно №10824275 від 02.06.2006/.

02.10.2007 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № СNL-800/113/2007, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 118800 швейцарських франків строком до 02.10.2022.

Того ж дня 02.10.2007 р. між ЗАТ «ОТП Банк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_6 і ОСОБА_2 (іпотекодавці) було укладено договір іпотеки №CNL-800/113/2007, згідно умов якого ОСОБА_6 і ОСОБА_2 як співвласники житлового будинку по АДРЕСА_1 передали в іпотеку банку 231 кв.м. вказаної будівлі, з яких 87 кв.м. житлова площа, зазначивши при цьому, що загальна площа збільшилася на 67,6 кв.м., а житлова зменшилася на 14,3 кв.м. за рахунок реконструкції будинку з прибудовою та надбудовою згідно рішення № 116 від 23.,97 року. Згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 15743687 від 29.08.2007, загальна вартість предмету іпотеки становить 275 283, 00 грн. Предмет іпотеки передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, поліпшеннями, складовими частинами та внутрішніми системами, що існують на момент укладання цього договору та виникнути в майбутньому /п.3.2.1.5 договору/.

При укладенні договору іпотеки іпотекодавці заявили, що мають повне і виключне право на передачу в іпотеку всього предмета іпотеки (п.п. b) п.5.1. договору); укладання і виконання іпотекодавцем цього договору не суперечить жодному положенню правочинів іпотекодавця з третіми особами (п.п. с) п.5.1. договору); будь яка інформація, надана іпотекодавцем іпотекодержателю щодо предмета іпотеки, є дійсною і залишається такою на протязі дії цього договору (п.п. d) п.5.1. договору); відсутні права будь яких третіх осіб щодо предмету іпотеки (будь якої його частини) (п.п. е) п.5.1. договору), обтяження предмета іпотеки не буде порушувати прав та законних інтересів інших осіб (п.п.g п.5.1. договору); зміст ст.ст. 3,21, 65,74 СК України іпотекодавцю роз`яснено, іпотекодавець ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 (п.п.h п.5.1. договору). В застереженні до п.5.1 договору зазначено, що іпотекодержатель уклав кредитний договір і договір майнової поруки, покладаючись на заяви, гарантії і зобов`язання, зроблені іпотекодавцем у п.5.1 (з підпунктами) цього договору. У разі, якщо в будь який час протягом дії цього договору будь які із зазначених заяв, гарантій і зобов`язань виявляться такими, що не відповідають дійсності, це вважатиметься наданням недостовірної інформації іпотекодержателю, з метою укладання цього договору.

Відповідно до висновку ПП «Експерт Ужгород» без дати та номеру, ринкова вартість 93,4 кв.м. (83/100) існуючого будинку, розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 , після його відновлення (поліпшення) становить 501 412 гривень без ПДВ, а вартість покращення (будівельних робіт) вказаної частини будинку становить 141 322 гривні без ПДВ. Ринкова вартість новоствореного майна (ринкова вартість будівельних робіт по поліпшенню) загальною площею 119,4 кв.м., а саме: прибудови до існуючого будинку та надбудови мансарди будинку становить 640 992 грн. без ПДВ.

За даними матеріалів технічної інвентаризації від 13.08.2008 року, загальна площа житлового будинку по АДРЕСА_1 становить 231,9 кв.м., готовність мансарди 95%, після завершення будівництва підлягає здачі в експлуатацію.

Шлюбним договором, укладеним 24.05.2015 року між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визначено, що будівельні матеріали, обладнання вартістю 781 314 грн., які використані на реконструкцію (відновлення) 83/100 частин існуючого будинку АДРЕСА_1 та зведення прибудови, надбудови (мансарда) до вказаного будинку, є спільною сумісною власністю подружжя.

З постанови Закарпатського апеляційного суду від 06.06.2019 по справі № 308/11707/17 вбачається, що 26.11.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» як продавцем і ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як покупцем укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, за яким продавець продає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких наводиться в додатку 1 до цього договору), а покупець приймає такий кредитний портфель та зобов`язується сплатити на користь продавця компенсацію вартості кредитного портфеля (винагороду) (статті 3,5 договору).

26.11.2010 р. між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як фактором та ПАТ «ОТП Банк» як клієнтом укладено договір про відступлення права вимоги, за яким у зв`язку з укладенням договору купівлі-продажу кредитного портфеля № б/н від 26.11.2010 р. між фактором і клієнтом, за яким клієнт передав фактору права вимоги за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до даного договору (надалі кредитні договори), укладеними між клієнтом та позичальниками клієнта, перелік яких міститься в додатку № 1 до даного договору (надалі боржники), що забезпечений іпотекою/заставою за договорами іпотеки/договорами застави, перелік яких міститься в додатку № 1 до даного договору (надалі - договори забезпечення), укладеними між клієнтом (в договорах забезпечення іменується іпотекодержатель чи заставодержатель) та боржниками/третіми особами сторони домовились про таке (пункт 1.1 статті 1 договору.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.03.2024 року по справі №308/13980/22, яке набуло законної сили 30.04.2024 року, визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 всі будівельні матеріали, які використані в процесі будівництва та існують вигляді реконструйованого житлового будинку як об`єкт незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Оцінка суду.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з вимогами частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до положень частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 317 ЦК України права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власнику. Якщо майно належить особі не на праві особистої приватної власності, а разом з іншим співвласником на праві спільної сумісної власності, то розпорядження майном здійснюється за згодою останнього. Відсутність такої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину щодо спільного майна свідчить про відсутність у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення такого правочину. У таких випадках відсутня воля власника спільного майна, на боці якого виступають обидва співвласники (подружжя), на вчинення правочину.

У частині 3 статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Водночас пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦК України та частини 2 статті 65 СК України при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

При цьому наявність згоди одного з подружжя на укладення другим з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном наділяє його необхідним обсягом повноважень на вчинення такого правочину.

З аналізу зазначених норм закону в їх взаємозв`язку можна зробити висновок, що презумпція розпорядження спільним майном одним з подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно.

Тому укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Положення частини 2 статті 369 ЦК України та частини 2 статті 65 СК України з урахуванням пункту 6 статті 3 ЦК України спрямовані на захист прав саме добросовісного набувача, а тому саме в разі його недобросовісності договір може бути визнаний недійсним.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору. Частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 відступила від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 шляхом його уточнення та зазначила, що можливість визнання недійсним договору щодо розпорядження майном, яке перебуває у спільній власності, залежить від встановлення недобросовісності третьої особи - контрагента за таким договором.

Зокрема у пункті 8.65 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду вказала, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той із подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що можливість визнання недійсним договору щодо розпорядження майном, яке перебуває в спільній власності, залежить від встановлення недобросовісності третьої особи - контрагента за таким договором.

Недобросовісною є особа, яка знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Суди під час розгляду спорів про недійсність договору у зв`язку з ненаданням одним із подружжя згоди на відчуження спільного майна мають з`ясовувати, чи був добросовісним набувач такого майна (контрагент за договором).

Отже, добросовісність насамперед характеризує поведінку кінцевого набувача, який за обставин, про які відомо суду, очевидно, міг або не міг дізнатися про факти, які становлять предмет доказування. Адже об`єктивно неможливо дізнатися, як та чи інша особа сприймає певні обставини. Тому й добросовісність не можна пов`язувати з внутрішнім сприйняттям кінцевим набувачем певних обставин.

Розвиваючи висновок, сформульований у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 вказала, що презумпція розпорядження спільним майном одним із подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно. Тому укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той із подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17).

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц, провадження № 14-22цс20.

Тобто ненадання одним із подружжя згоди на передання іншим з подружжя спільного майна в іпотеку саме по собі не має правового значення без доведення обставини недобросовісності банку та не може бути єдиною підставою для визнання договору іпотеки недійсним.

Судом встановлено, що, укладаючи іпотечний договір, ОСОБА_2 , хоча і поставила банк до відома факт свого перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , проте не повідомила банку відомості про те, що всі будівельні матеріали, які використані в процесі будівництва та існують вигляді реконструйованого житлового будинку як об`єкт незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , являються об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 .

Навпаки, ОСОБА_2 заявила, що має повне і виключне право на передачу в іпотеку майна; укладання договору іпотеки не суперечить жодному положенню правочинів іпотекодавця з третіми особами; будь яка інформація, надана іпотекодавцем іпотекодержателю щодо предмета іпотеки, є дійсною і залишається такою на протязі дії цього договору; відсутні права будь яких третіх осіб щодо предмету іпотеки (будь якої його частини), обтяження предмета іпотеки не буде порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

Іпотечний договір укладений на основі заяв, гарантій і зобов`язань, зроблених іпотекодавцем.

Отже, ОСОБА_2 під час укладення спірного іпотечного договору свідомо повідомила банк, що нерухоме майно (в тому числі реконструйоване), що є предметом іпотеки, не перебуває на праві спільної власності, що вказує на її недобросовісність стосовно третьої сторони, яка не має можливості перевірити вказані обставини в державних реєстрах, не пов`язана дружніми, родинними чи іншими близькими або діловими стосунками з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що виключає недобросовісність банку.

За встановлених обставин немає підстави вважати, що контрагент за договором іпотеки від 02.10.2007 - ЗАТ «ОТП Банк» - під час укладення з ОСОБА_2 договору іпотеки знав чи не міг не знати про те, що всі будівельні матеріали, які використані в процесі будівництва та існують вигляді реконструйованого житлового будинку як об`єкт незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , являються об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 , і що ОСОБА_2 не отримала згоди другого співвласника на укладання договору іпотеки.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним. Позовна вимога про зняття заборон відчуження та припинення обтяження також не підлягає до задоволення, оскільки є похідною позовною вимогою.

З цих підстав, керуючись статтями 2,5,10-13,18,258-259,263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг України», приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Петрик Наталії Василівни, про визнання недійсним договору іпотеки, зняття заборон відчуження та припинення обтяження - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: ТОВ «ОТП «Факторинг України», місцезнаходження: м. Київ, вул. Фізкультури, буд.28Д, .

Відповідач:приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Петрик Наталії Василівни, адреса для листування: Закарпатська область, м. 1Ужгород, вул. Івана Чандея, буд.7.

Повний текст рішення суду виготовлено 08.11.2024.

Суддя Олена ГОЛЯНА