Номер провадження: 22-ц/813/171/24
Справа № 504/1393/15-ц
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Комінтернівська (нині Доброславська) селищна рада Лиманського району Одеської області про визначення порядку користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Комінтернівського районного суду Одеської області до ОСОБА_2 з позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою, третя особа: Комінтернівська (нині Доброславська) селищна рада Лиманського району Одеської області.

Позов мотивований тим, що позивачу належить на праві спільної часткової власності 2/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 14.02.2011 року. Відповідачці ОСОБА_2 належить 3/5 частини вищевказаного будинку. На теперішній час позивач має бажання визначити порядок користування земельною ділянкою для приватизації у подальшому. У зв`язку з тим, що визначити порядок користування земельною ділянкою у добровільному порядку не вдається, позивач була вимушена звернутися до суду з даним позовом та просила суд визначити порядок користування вказаною земельною ділянкою.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 лютого 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони у справі та третя особа в судове засідання, призначене на 24.09.2024 року на 14-00 год., а також у всі судові засідання, які призначалися з часу прийняття справи до провадження судовою колегією під головуванням суді ОСОБА_3 у березні 2023 року 04.07.2023 року на 14-30 год. 17.10.2023 року на 15-30 год., 23.01.2024 року на 16-00 год., на 23.04.2024 року на 15-00 год., не з`явились, про причини не явки не повідомили, заяв про розгляд справи в режимі відеоконференцзв`язку та про відкладення розгляду справи з викладенням відповідних обгрунтувань не подавали.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки апеляційним судом за більше ніж півтора роки з часу перерозподілу справи у березні 2023 року вжиті всі можливі заходи для виклику в судове засідання всіх учасників справи і зокрема скаржника-позивача, але жоден із учасників в судові засідання не з`явився та виявив ініціативу взяти дієву участь у розгляді справи в апеляційному суді, розгляд апеляційної скарги за таких обставин не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя.

Крім того, слід звернути увагу, що справа перебуває на розгляді в судах з квітня 2015 року, а в апеляційному суді з березня 2020 року, тобто з перевищенням строків передбачених ст. ст. 210, 371 ЦПК України.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у позові у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив з того, що сторони по справі на час звернення до суду та на час ухвалення рішення не являються власниками спірної земельної ділянки, відповідно до закону, а відтак на них не розповсюджуються вимоги ч. 1 ст. 358 ЦК України, щодо встановлення порядку користування. Позивачем не зазначено, а судом не встановлено жодного варіанту користування земельною ділянкою.

Колегія суддів погоджується в цілому з остаточним висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що:

- відповідно до договору дарування від 14 лютого 2011 року ОСОБА_1 є власницею 2/5 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого в АДРЕСА_1 (а.с.12-16).

- ОСОБА_2 є власником 3/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого в АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.09.2010 року виданого виконавчим комітетом Комінтернівської селищної ради Комінтернівського району Одеської області на підставі рішення від 09.09.2010 № 103 (а.с.30- 32).

- відповідно до рішення Комінтернівської селищної ради Комінтернівського району Одеської області від 26.10.2009 року № 832-У ОСОБА_2 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,1699 га з них 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (а.с.33).

- згідно з довідкою управління Держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області № 1789-пс від 26.11.2012 року правовий статус земельної ділянки не визначено, оскільки державна реєстрація на дану земельну ділянку не проводилась, державний акт на право власності станом на 26.11.2012 року не видавався (а.с.17).

Колегія суддів виходить з такого.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного права.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час придбання позивачами частки домоволодіння), до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, що розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що у разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки (стаття 88 ЗК України).

Загальні правила вирішення спорів щодо порядку володіння й користування земельною ділянкою застосовуються також у випадку, коли належний особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди.

Порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований належний співвласникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, у зв`язку з чим при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або житловий будинок, слід брати до уваги цю угоду.

Відповідно до частини першої статті 318 ЦК кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Частиною п`ятою статті 319 ЦК України встановлено, що право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи.

При вирішенні спору про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визначаючи варіанти користування, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку.

Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16 та від 01 листопада 2017 року у справі № 6-2454цс16.

Оскільки позивач зазначила у позові, що порядок користування земельною ділянкою між сторонами не склався і ними не встановлювався, такий порядок має встановлюватися судом.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.11.2015 року призначено судову будівельно-технічну експертизу щодо визначення можливих варіантів користування земельною ділянкою, яке знаходиться при домоволодінні, яке в частках належить кожній із сторін у відповідності до розміру належних їм часток. Проведення експертизи доручено Одеському НДІСЕ та витрати за проведення експертизи покладено на позивача ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 64).

24.11.2015 року від експерта Одеського НДІСЕ до Комінтернівського районного суду Одеської області надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів необхідних для проведення досліджень та про здійснення оплати вартості експертизи відповідно до рахунку, який буде виставлений після надання додаткових матеріалів зазначених у клопотанні (т. 1 а. с. 67-68).

11.01.2016 року від Одеського НДІСЕ до Комінтернівського районного суду Одеської області надійшло повідомлення про неможливість видачі висновку за матеріалами цивільної справи № 504/1393/15-ц у зв`язку з невиконанням клопотання експерта щодо надання додаткових матеріалів необхідних для проведення дослідження (т.1 а. с. 69-70).

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 16.02.2016 року відновлено провадження у цивільній справі № 504/1393/15-ц та призначено справу до розгляду (т.1 а. с. 73).

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.08.2016 року призначено судову будівельно-технічну експертизу щодо визначення можливих варіантів користування земельною ділянкою, яке знаходиться при домоволодінні, яке в частках належить кожній із сторін у відповідності до розміру належних їм часток. Проведення експертизи доручено Одеському НДІСЕ та витрати за проведення експертизи покладено на позивача ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 92).

12.10.2016 року від експерта Одеського НДІСЕ до Комінтернівського районного суду Одеської області надійшло клопотання про здійснення оплати вартості експертизи відповідно до доданого рахунку на суму 7927 грн. 20 коп., яке вручено ОСОБА_1 під розписку 28.10.2016 року (т. 1 а. с. 98).

02.12.2016 року від Одеського НДІСЕ до Комінтернівського районного суду Одеської області надійшло повідомлення про неможливість видачі висновку за матеріалами цивільної справи № 504/1393/15-ц у зв`язку з невиконанням клопотання експерта щодо оплати вартості експертизи згідно з виставленим рахунком (т.1 а. с. 95).

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.12.2016 року відновлено провадження у цивільній справі № 504/1393/15-ц та призначено справу до розгляду (т.1 а. с. 96).

Під час розгляду справи в апеляційному порядку ухвалою Одеського апеляційного суду під головуванням судді Гірняк Л.А. 17.06.2021 року призначено судову експертизу щодо визначення варіантів виділення земельної ділянки при домоволодінні АДРЕСА_1 у користування співвласників цього домоволодіння виходячи з належних їм часток у праві власності на домоволодіння: 2/5 ОСОБА_1 та 3/5 ОСОБА_2 . Витрати за проведення експертизи покладені на ініціатора клопотання ОСОБА_1 (т.1 а. с. 214-218).

30.07.2021 року від експерта Одеського НДІСЕ до Одеського апеляційного суду надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів необхідних для проведення експертизи та про здійснення оплати вартості експертизи відповідно до доданого рахунку на суму 16474,56 грн., яке вручено ОСОБА_1 23.08.2021 року (т. 1 а. с. 223-224; 227).

08.10.2021 року Одеським НДІСЕ повідомлено Одеський апеляційний суд про неможливість дачі висновку у зв`язку з невиконанням клопотання експерта (т.1 а. с. 228-229).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.10.2021 року відновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду (т.1 а. с. 230).

17.03.2023 року у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_4 у відставку здійснено повторний розподіл даної цивільної справи та визначено склад суду під головуванням судді Таварткіладзе О.М.

З метою визначення можливого варіанту (варіантів) користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння відповідно до належних їм часток у праві власності на домоволодіння, Одеський апеляційний суд задовольнив клопотання ОСОБА_1 та 17.10.2023 року незважаючи на неодноразову неявку сторін в судове засідання, повторно призначив судову експертизу щодо визначення варіантів виділення земельної ділянки при домоволодінні АДРЕСА_1 у користування співвласників цього домоволодіння виходячи з належних їм часток у праві власності на домоволодіння: 2/5 ОСОБА_1 та 3/5 ОСОБА_2 . Витрати за проведення експертизи покладені на ініціатора клопотання ОСОБА_1 .

Таке процесуальне рішення Одеського апеляційного суду обумовлено неможливістю визначити порядок користування земельною ділянкою, оскільки такий, як вбачається із позовної заяви, не склався і сторони не погодили його у досудовому порядку, а визначити його в судовому порядку можливо лише за допомогою висновку особи, яка має спеціальні знання (експерта) або принаймні технічного звіту виконаного ліцензованою організацією в системі координат.

24.11.2023 року від експерта Одеського НДІСЕ до Одеського апеляційного суду надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів необхідних для проведення експертизи та про здійснення оплати вартості експертизи відповідно до рахунку на суму 22 942,08 грн. (т. 2 а. с. 28-31).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.12.2023 року відновлено провадження у справі та направлено клопотання експерта разом з копією рахунку на адресу ОСОБА_1 , яке вручено ОСОБА_1 30.12.2023 року (т.2 а. с. 39)

В судове засідання на 23.01.2024 року о 16-00 год. ОСОБА_1 не з`явилась та явку свого представника не забезпечила, про причину не явки не повідомила, доказів про виконання клопотання експертної установи до Одеського апеляційного суду не надала.

26.01.2024 року Одеським НДІСЕ повідомлено Одеський апеляційний суд неможливість дачі висновку за матеріалами цивільної справи № 504/1393/15-ц у зв`язку з невиконанням клопотання експерта (т. 2 а. с. 43-44).

В подальші судові засідання на 23.04.2024 року о 15-00 год. та на 24.09.2024 року о 14-00 год. ОСОБА_1 також не з`явилась не повідомивши про причини не явки і не виявивши будь-якої ініціативи взяти участь у розгляді нею же поданого клопотання про призначення судової експертизи для визначення варіанту (варіантів) користування земельною ділянкою відповідно до часток у домоволодінні.

При таких обставинах, колегія суддів позбавлена можливості визначити будь-який варіант або варіанти користування земельною ділянкою при домоволодінні АДРЕСА_1 відповідно до розміру часток співвласників домоволодіння, і, як слідство, визначити порядок користування земельною ділянкою при домоволодінні.

Враховуючи наведене, остаточний висновок районного суду про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою узгоджується з обставинами справи і не суперечить законодавству.

Відносно наведених судом першої інстанції обґрунтувань відмови у вимогах про встановлення порядку користування земельною ділянкою з посиланням на те, що сторони по справі не є власниками спірної земельної ділянки і на них не розповсюджуються вимоги ч. 1 ст. 358 ЦК України, щодо встановлення порядку користування, колегія суддів зазначає, що самі по собі дані обґрунтування відмови не є достатніми без зазначення в рішенні суду першої інстанції про норми законодавства, які дійсно регулюють спірні правовідносини та про їх застосування до спірних правовідносин у відповідності до встановлених у справі обставин.

Між тим, спірні правовідносини дійсно регулюються ст. 120 ЗК України, яка судом не проаналізована і яка взагалі не згадується в оскаржуваному рішенні суду.

Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Проте вказаних доводів апеляційної скарги недостатньо для спростування остаточного висновку районного суду в цілому з огляду на обставини справи і неможливістю без відповідного висновку експерта, судом самостійно визначити варіант (варіанти) користування земельною ділянкою між співвласниками будинку відповідно до розміру їх часток у праві власності на домоволодіння, при якому розташована спірна земельна ділянка. При цьому слід звернути увагу на те, що сторони не заперечували відсутність фактичного порядку користування земельної ділянки (складеного порядку користування між сторонами) і який був би відображений у технічному звіті, який виконаний ліцензованою організацією в системі координат.

В іншій частині доводи апеляційної скарги з урахуванням наведених в цій постанові апеляційного суду підстав та обґрунтувань, зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині зміні з викладенням мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 лютого 2020 року в мотивувальній частині змінити та викласти її в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний тест постанови складений: 04.10.2024 року

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова