Дата документу 06.11.2024 Справа № 323/2071/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/2071/21 Головуючий у 1-й інстанції: Звєздова Н.С.
Провадження №22-ц/807/1974/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кухаря С.В., Бєлової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 06 по 11 червня 2011 року, на підставі розпорядження Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України) від 02 грудня 2010 року «Про організацію підвищення кваліфікації та спеціалізації працівників органів внутрішніх справ України у 2011 році» та плану - рознарядки МВС України на 2011 рік ОСОБА_1 в ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка проходив курси підвищення кваліфікації старших оперуповноважених в особливо важливих справах, старших оперуповноважених, оперуповноважених відділів, секторів розкриття злочинів проти особи У (В)КР ГУМВС, УМВС

10 червня 2011 року близько 17-00 години на автобусній зупинці по вул. Артема у м. Луганську при затриманні автомобіля «КамАЗ», державний номер НОМЕР_1 , який скоїв наїзд на пішохода, ОСОБА_1 впав з підставки для ніг зазначеного автомобіля та під часу руху автомобіля отримав травми обох ніг від коліс транспортного засобу.

У зв`язку з отриманими травмами з 11 червня 2011 року по 06 липня 2011 року ОСОБА_1 перебував на лікуванні в Донецькому обласному травматологічному центрі, а після виписки проходив курс лікування амбулаторно до 08 січня 2012 року.

За фактом завдання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень в 2015 році було порушено кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України. Згідно з матеріалами кримінального провадження автомобілем на момент спричинення йому тілесних ушкоджень керував водій ОСОБА_2 , автомобіль належить ТОВ «Люкс ЛТД».

В подальшому, у зв`язку з проведенням на території Луганської області антитерористичної операції кримінальна справа була втрачена, що підтверджується відповіддю зі слідчого управління ГУМВС України в Луганській області.

За фактом повторного звернення ОСОБА_1 було зареєстроване кримінальне провадження № 0001100 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

13 грудня 2017 року винесена постанова слідчого Білокуракинського відділу поліції від 13.12.2017 року про перекваліфікацію кримінального провадження з ч. 1 ст. 286 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України, з якої було встановлено, що водій ОСОБА_2 навмисно здійснив на ОСОБА_1 наїзд з метою уникнення подальшої кримінальної відповідальності.

В результаті незаконних дій відповідача, ОСОБА_1 була спричинена матеріальна шкода, оскільки він був вимушений купувати ліки на лікування та наймати сторонніх осіб для догляду за ним, так як він не міг самостійно пересуватися, та певний час не міг вставати з ліжка. Крім того, позивачу також було спричинено моральну шкоду, яка пролягає в тому, що в результаті незаконних дій водія ОСОБА_2 , він зазнав сильних фізичних страждань та був вимушено прикутий до ліжка протягом півроку, після одужання він отримав інвалідність 2 групи, був звільнений з роботи у зв`язку з неможливістю виконувати свої функціональні обов`язки, що повністю змінило його життя.

З метою отримання відшкодування шкоди, у червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Люкс ЛТД», третя особа: ОСОБА_2 , з позовом, у якому посилаючись на положення статей 23, 1166, 1172 ЦК України, просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 105 000 грн та 1000000 на відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 червня 2018 року у справі № 323/1629/17 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Люкс ЛТД» на користь ОСОБА_1 завдану йому матеріальну шкоду у розмірі 105000 грн та 75000 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Люкс ЛТД» судовий збір в дохід держави в розмірі 1800 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 червня 2018 року залишено без змін.

Раніше прийнята постанова Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2018 року скасована в порядку частин першої та третьої статті 370 ЦПК України.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 07 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу ТОВ «Люкс ЛТД» задоволено. Заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 червня 2018 року скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Люкс ЛТД» про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

ОСОБА_1 у позові зазначає, що суд задовольнив апеляційну скаргу ТОВ «Люкс ЛТД» у зв`язку з тим, що Товариство не є належним відповідачем по справі, а належним відповідачем є саме водій автомобіля «КамАЗ» - ОСОБА_2 , а тому він звернувся до суду із даним позовом.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд поновити строк звернення з вказаним позовом до суду, стягнути з ОСОБА_2 завдану моральну шкоду у сумі 1000000,00 грн та матеріальну шкоду у сумі 105000,00 грн.

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 10 травня 2022 року № 29/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Оріхівського районного суду Запорізької області у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя під час воєнного стану до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. У зв`язку з чим, заступником керівника апарату Оріхівського районного суду Запорізької області Клуйша О. 27 квітня 2023 року справа №323/2071/21 за вищевказаним позовом була направлена до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №323/2071/21.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2024 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим доказам по справі, не взяв до уваги надані позивачем письмові докази, а саме довідку МСЕК серії АВ № 0605329, довідку про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії 10 ААА № 014561, діагнозу, встановленого 03 січня 2012 року та 06 лютого 2012 року, договору про надання послуг по догляду за хворим від 06 липня 2011 року, висновку експерта Донецького бюро судово-медичної експертизи № 57 від 22 липня 2015 року, протоколу огляду міста ДТП від 10 червня 2011 року, які є належними та допустимими доказами, які підтверджують наявність спричиненої йому шкоди з вини ОСОБА_2 . При цьому, у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція завдавача шкоди, згідно із якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди, проте відповідач свою невинуватість не довів.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи відповідно до вимог процесуального законодавства, що підтверджується довідкою Запорізького апеляційного суду про доставку до електронного кабінету позивача ОСОБА_1 судової повістки-повідомлення про судове засідання (а.с.227) та оголошенням про повідомлення відповідача ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи, яке міститься на сайті апеляційного суду (а.с.229),до апеляційного суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, а ОСОБА_1 реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні у відсутності учасників справи відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач ОСОБА_2 є особою, яка 10 червня 2011 року о 17.00 годині по АДРЕСА_1 спричинила ОСОБА_1 тілесні ушкодження. Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про те, що не є доцільним дослідження обґрунтованості вимог позивача про відшкодування шкоди та правильності визначення розміру відшкодування, оскільки позов заявлено до відповідача, цивільно-правова відповідальність якого при даних вставлених в ході судового розгляду обставинах, - не доведена.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Аналіз змісту постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2020 року у справі № 323/1629/17 та постанови Запорізького апеляційного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 323/1629/17свідчить, що предмет позову у цій справі стосувався стягнення на користь ОСОБА_1 моральної та матеріальної шкоди, заподіяної ОСОБА_2 10 червня 2011 року, пред`явленого до ТОВ «Люкс ЛТД».

Разом з тим, у подальшому ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 серпня 2020 року у справі № 323/1629/17 залучено до участі у цій справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , отже, останній був учасником цієї справи. Тому вищевказані постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2020 року та Запорізького апеляційного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 323/1629/17 мають преюдиціальне значення для справи № 323/2071/21, що переглядається.

Так, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2020 року у справі № 323/1629/17 встановлено такі фактичні обставини справи.

« Відповідно до протоколу допиту потерпілого ОСОБА_1 від 20 липня 2015 року (а.с.76) відповідно до розпорядження МВС України від 02 грудня 2010 року № 1115 «Про організацію підвищення кваліфікації та спеціалізації працівників органів внутрішніх справ України у 2011 році» та плану - рознарядки МВС України на 2011 рік з 6 по 11 червня 2011 року ОСОБА_1 в ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка проходив курси підвищення кваліфікації старших оперуповноважених в особливо важливих справах, старших оперуповноважених, оперуповноважених відділів, секторів розкриття злочинів проти особи У (В)КР ГУМВС, УМВС.

10 червня 2011 року близько 17-00 години на автобусній зупинці по вул. Артема у м. Луганську при затриманні автомобіля «КамАЗ», державний номер НОМЕР_2 , який скоїв наїзд на пішохода, ОСОБА_1 впав з підставки для ніг зазначеного автомобіля та під часу руху автомобіля отримав травми обох ніг від коліс транспортного засобу.

Відповідно до висновку експерта від 22 липня 2015 року: "виявлені у ОСОБА_1 закритий перелом обох кісток лівої голені, внутрісуставний перелом дистального метаэпифиза правої великоберцової кістки, оскольчатий перелом правої медіальної кісточки, перелом голівки лівої променевої кістки, садна тулуба, кінцівок, посттравматична невропатія переферических нервів лівої руки, периферичних нервів лівої стопи з порушенням функції лівої руки і ноги, чутливі трофічні порушення, утворилися від дії тупих предметів, якими може бути виступаюча частина кузову вантажної машини, можливо в зазначений термін, відноситься до ушкоджень середньої ступені тяжкості, яке вимагає для лікування термін більше ніж 21-й день. З урахуванням обширності і рівносторонньої локалізації тілесних ушкоджень унеможливлено їх виникнення при падінні з висоти власного зросту".

Згідно відповіді Константинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 23 вересня 2017 року працівниками поліції 16 липня 2015 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за N 0001100 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди і перевірки технічного стану транспортного засобу від 10 червня 2011 року та відповіді Територіального сервісного центру № 1442 регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області вбачається, що «КамАЗ», державний номер НОМЕР_2 , станом на 10 червня 2011 року був зареєстрований на ТОВ «Люкс ЛТД».

Разом з цим, у постанові Запорізького апеляційного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 323/1629/17, яка набрала законної сили та її не було оскаржено до суду касаційної інстанції, встановлено наступне.

Зі змісту протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15 червня 2015 року та протоколу допиту потерпілого ОСОБА_1 від 20 липня 2015 року з`ясовано, що відповідно до розпорядження МВС України від 02 грудня 2010року № 1115 «Про організацію підвищення кваліфікації та спеціалізації працівників органів внутрішніх справ України у 2011 році» та плану - рознарядки МВС України на 2011 рік з 6 по 11 червня 2011 року в ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка ОСОБА_1 як оперуповноважений УКР ГУМВС України в Донецькій області проходив курси підвищення кваліфікації.

10 червня 2011 року близько 17 години на автобусній зупинці по вул. Артема у м. Луганську при затриманні автомобілю "КамАЗ", державний номер НОМЕР_1 , який скоїв наїзд на пішохода, ОСОБА_1 впав з підставки для ніг зазначеного автомобілю та під час його руху отримав травми обох ніг від коліс цього транспортного засобу.

Відповідно до висновку експерта від 22 липня 2015 року: "виявлені у ОСОБА_1 закритий перелом обох кісток лівої голені, внутрішньо суглобовий перелом дистального метаепіфіза правої великоберцової кістки, оскольчастий перелом правої медіальної кісточки, перелом голівки лівої променевої кістки, садна тулуба, кінцівок, посттравматична невропатія периферичних нервів лівої руки, периферичних нервів лівої стопи з порушенням функції лівої руки і ноги, чутливі трофічні порушення утворилися від дії тупих предметів, якими може бути виступаюча частина кузову вантажної машини, можливо в зазначений термін, відносяться до ушкоджень середньої ступені тяжкості, які вимагають для лікування термін більше ніж 21 день. З урахуванням обширності і рівносторонньої локалізації тілесних ушкоджень унеможливлено їх виникнення при падінні з висоти власного зросту".

Згідно відповіді Константинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 23 вересня 2017 року працівниками поліції 16 липня 2015 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001100 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди і перевірки технічного стану транспортного засобу від 10 червня 2011 року та відповіді Територіального сервісного центру № 1442 регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області вбачається, що «КамАЗ», державний номер НОМЕР_1 , станом на 10 червня 2011 року був зареєстрований за ТОВ «Люкс ЛТД».

ОСОБА_1 , визначаючи відповідачем ТОВ «Люкс ЛТД», виходив із тих обставин, що шкоду йому спричинено джерелом підвищеної небезпеки, власником якого є це товариство, а водій ОСОБА_2 , який керував ним, перебуває у трудових відносинах з відповідачем, та відносно цієї події ДТП порушено кримінальне провадження за ч. 1 статті 286 КК України. Матеріальну шкоду визначав у вигляді його витрат на догляд за ним протягом півроку з дня виписки з лікарні у сумі 105000 грн, який надавався йому у приватному порядку, моральну шкоду оцінив у 1000000 грн.

В ході апеляційного розгляду колегією встановлено.

Автомобілю «КамАз», д.н. НОМЕР_1 , станом на 10 червня 2011року належав ТОВ «Люкс ЛТД». Водій ОСОБА_2 перебував за кермом автомобілю «КамАз», д.н. НОМЕР_1 , 10.06.2011р. як працівник ТОВ «Люкс ЛТД» та у зв`язку з виконанням трудових функцій на підставі маршрутного листа.

Ці обставини не заперечуються відповідачем, але витребувані копії наказу про прийняття ОСОБА_2 на роботу та копію маршрутного листа відповідач не зміг надати, оскільки юридичною адресою ТОВ «Люкс ЛТД» є м. Амвросіївка, Донецької області, яка перебуває з 2014 року на території непідконтрольній українській владі, та документи залишились там, а всі працівники були звільнені. На теперішній час товариство господарської діяльності не здійснює.

З висновку службового розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень майором міліції ОСОБА_1 , затвердженого 22 червня 2011 року ректором Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка полковником міліції ОСОБА_3 , слідує, що водій КамАЗу ОСОБА_2 з 01 червня 2011року перебував у відрядженні в м. Луганську, мав при собі маршрутний лист, виданий ТОВ «Люкс ЛТД». Вказане підтвердив ОСОБА_2 , надавши пояснення 11 червня 2011 року під час проведення перевірки (т.2 а.с.225-231).

У цій цивільній справі після залучення його в якості третьої особи ОСОБА_2 також надав письмову заяву по суті справи, що підтримує свої пояснення, зафіксовані 11 червня 2011 року. Вказує, що ДТП не відбулось, про що надав пояснення сам ОСОБА_1 під час службового розслідування, вказуючи, що впав зі сходів, а також позивач підтвердив письмовою розпискою, що претензій до нього не має (т.2 а.с.226).

З матеріалів справи вбачається, що за подією травмування ОСОБА_1 постановою від 23 червня 2011 року інспектора відділення оформлення матеріалів ДТП та дізнання відділу ДАЇ з обслуговування районів м. Луганська УДАЇ УМВС України в Луганській області ст. лейтенанта міліції ОСОБА_4 відмовлено у порушенні кримінальної справи.

Проте в подальшому за заявою ОСОБА_1 від 15 червня 2015року було відкрито кримінальне провадження № №0001100 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.

В ході апеляційного розгляду було встановлено, що у вказаному кримінальному провадженні продовжується досудове розслідування СВ відділення поліції № 1 Сватівського РВП ГУНП в Луганській області.

Апеляційним судом були витребувані документи з вказаного кримінального провадження, які мали бути належним чином завірені відповідним органом поліції.

На запит суду надійшли належним чином завірені документи з матеріалів кримінального провадження: протокол огляду місця події від 10 червня 2011 року, протоколи допитів свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , пояснення ОСОБА_2 від 11 червня 2011 року, висновок експерта № 57 від 22 липня 2015 року, складений по медичним документам травмування та лікування ОСОБА_1 , копії яких мались у цивільній справі, але не були звірені з оригіналами, а також надані самим позивачем, а тому підлягало перевірці, чи дійсно вони належать до матеріалів кримінального провадження.

Крім того, слідчим СВ Білокураківського ВП ГУНП в Луганській області ст.. лейтенантом ОСОБА_7 було надано апеляційному суду прийняту ним постанову від 13 грудня 2017 року про зміну кваліфікації кримінального правопорушення, у якій кваліфікацію з ч. 1 статті 286 КК змінено на ч. 1 статті 122 КК України.

Слідчим зазначено апеляційному суду, що про підозру у цьому провадженні нікому не повідомлено, ОСОБА_2 в будь-якому статусі пояснення не надавав, а лише долучено фотокопію його пояснень від 11 червня 2011 року.

Суд першої інстанції, дослідивши надані позивачем докази, вважав, що є доведеним механізм отримання позивачем тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, а їх спричинителем є водій КамАЗу ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з власником автомобілю ТОВ «Люкс ЛТД» та виконував під час ДТП трудові функції, а тому відповідно до приписів статей 1187, 1172 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується і без встановлення винних дій водія, за якого несе відповідальність роботодавець.

Між тим, колегія вважає, що суд припустився помилки у кваліфікації даної події як ДТП.

ОСОБА_1 виклав обставини його травмуваннятаким чином: 10 червня 2011 року по АДРЕСА_1 приблизно метрах у 50 біля зупинки транспорту, куди він прийшов з курсантами для посадки у міський транспорт з метою поїздки до бібліотеки, стояв автомобіль «КамАЗ», д.н. НОМЕР_1 , який зупинився задньою частиною до тротуару в забороненому місці та перешкоджав проходу пішоходів. В цей час він помітив, що поза автомобілем по тротуару йшла літня жінка, та одночасно з цим «КамАЗ» завівся та проїхав кілька метрів назад, збивши жінку, яка впала обличчям на асфальт тротуару та у неї з обличчя пішла кров. Він зрозумів, що було скоєно злочин, тому для затримання та подальшої передачі підозрюваної особи до ОВС підбіг до автомобіля, який зупинився, зі сторони лівої двері водія. Він став на підставку для ніг біля двері водія та через скло показав своє службове посвідчення, запропонувавши водієві вимкнути двигун та вийти з автомобіля. Як тільки водій побачив службове посвідчення, він з силою пхнув двері, від чого ОСОБА_1 впав з підставки для ніг на дорогу біля переднього колеса автомобіля. У цей час водій автомобіля почав рухатися у сторону проїжджої частини дороги, повернувши кермо таким чином, що передніми колесами переїхав йому обидві ноги.

Отже, під час цієї події ані позивач, ані водій ОСОБА_2 не були суб`єктами дорожнього руху, а ОСОБА_1 фактично припиняв неправомірні дії останнього по відношенню до скоєного ОСОБА_2 правопорушення щодо іншої особи, а ОСОБА_2 , уникаючи переслідування за це, спричинив позивачу тілесні ушкодження шляхом його скидання з підніжки КамАЗу, а після цього, втікаючи, наїхав йому на ноги.

Таким чином, на вказані правовідносини не поширюються приписи статті 1187, 1172 ЦК України, а тому у випадку доведеності будь-якої форми вини ОСОБА_2 , саме на нього і має покладатись обов`язок з відшкодування шкоди за спричинені позивачу тілесні ушкодження».

Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Необхідною умовою відповідальності за заподіяння шкоди, є причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) заподіювача шкоди і майновою або моральною шкодою, що виникла у потерпілої особи.

Відповідальність за наслідки, що наступили, можлива лише тоді, коли ці наслідки були закономірним результатом вчиненого особою діяння. Дія або бездіяльність, що є однією з умов виникнення цього результату, але не пов`язані з ним внутрішнім необхідним зв`язком, є лише мотив, але не причина наслідків, що наступили.

Для встановлення існування причинного зв`язку слід довести, що: 1) протиправна поведінка передувала настанню шкідливих наслідків; 2) шкідливі наслідки є результатом протиправної поведінки особи - заподіювача шкоди.

Обов`язковою умовою виникнення деліктних зобов`язань є причинно-наслідковий зв`язок між діями особи і заподіянням шкоди.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями завдавача, а викликана якимись іншими обставинами.

Відповідальність за завдану шкоду може настати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди: протиправну поведінку заподіювана шкоди: причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана: вину.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для встановлення існування причинного зв`язку необхідно довести, що протиправна поведінка передувала настанню шкідливих наслідків, шкідливі наслідки є результатом протиправної поведінки особи - заподіювана шкоди.

Згідно з пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди по винні мати на увазі, що відповідно до статей440і450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Вказані висновки в частині необхідності встановлення винної особи та безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду та цієї шкодою.

Суд першої інстанції вважав, що позивачем не надано жодного процесуального судового документу, яким би ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КК України, а саме за події, що сталися 10 червня 2011 року о 17.00 годині по АДРЕСА_1 за участі ОСОБА_1 . З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач ОСОБА_2 є особою, яка 10 червня 2011 року о 17.00 годині по АДРЕСА_1 спричинила ОСОБА_1 тілесні ушкодження.

Проте, колегія суддів з такими висновками не погоджується.

Вказані обставини в сукупності, на переконання колегії суддів, підтверджують той факт, що внаслідок винних дій ОСОБА_2 були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_1 , що спростовує висновки суду першої інстанції щодо недоведеності заподіяння відповідачем шкоди здоров`ю позивачу.

Так, факт спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 підтверджено висновком експерта від 22 липня 2015 року № 57, за результатами якого: "виявлені у ОСОБА_1 закритий перелом обох кісток лівої голені, внутрішньо суглобовий перелом дистального метаепіфіза правої великоберцової кістки, оскольчастий перелом правої медіальної кісточки, перелом голівки лівої променевої кістки, садна тулуба, кінцівок, посттравматична невропатія периферичних нервів лівої руки, периферичних нервів лівої стопи з порушенням функції лівої руки і ноги, чутливі трофічні порушення утворилися від дії тупих предметів, якими може бути виступаюча частина кузову вантажної машини, можливо в зазначений термін, відносяться до ушкоджень середньої ступені тяжкості, які вимагають для лікування термін більше ніж 21 день. З урахуванням обширності і рівносторонньої локалізації тілесних ушкоджень унеможливлено їх виникнення при падінні з висоти власного зросту".

Факт наїзду на ОСОБА_1 10 червня 2011 року також підтверджується показами свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ..

Вказана обставина встановлені також постановою Верховного Суду від 29 липня 2020 року та постановою Запорізького апеляційного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 323/1629/17.

Крім того, Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії 10 ААА № 014561, дата огляду 14 жовтня 2011 року, встановлено ОСОБА_1 ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 70% (а.с.64-65).

Висновки суду першої інстанції про те, що доказів вини ОСОБА_2 позивачем не надано не відповідають обставинам справи внаслідок їх неповного з`ясування судом. Так, суд першої інстанції в порушення положень ст. 89 ЦПК України не забезпечив всебічне та повне дослідження наявних у справі доказів та залишив позв увагою встановлені обставини у вищезазначених постановах судів у справі № 323/1629/17. Зазначене призвело до ухвалення незаконного рішення.

Звертаючись до суду із позовом до ОСОБА_2 , позивач просив стягнути з останнього завдану моральну шкоду у розмірі 1000000 грн та матеріальну шкоду у розмірі 105000 грн.

Обґрунтовуючи наявність матеріальної шкоди у розмірі 105000 грн, ОСОБА_1 посилався на завдання йому тілесних ушкоджень середньої тяжкості, в результаті яких він змушений був придбавати лікарські засоби та наймати сторонніх осіб для догляду за ним, оскільки він не міг самостійно пересуватися, а перші місяці взагалі вставати з ліжка.

На підтвердження позовної вимоги про наявність підстав для відшкодування майнової шкоди, позивач надав копію Договору про надання послуг по догляду за хворим від 06 липня 2011 року (а.с.68-75), укладеним між ОСОБА_1 (замовник) та ОСОБА_8 (виконавець), за яким виконавець зобов`язується надати послуги з догляду по нагляду за замовником, а замовник зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх на умовах згідно наданого договору.

Місцем надання послуг визначено АДРЕСА_2 (пункт 2.1 Договору).

Сторони погодили, що договір починає діяти з моменту його підписання сторонами. Даний договір діє до повного вилікування замовника (пункт 3.1 Договору).

Графік роботи за договором встановлено наступним чином. Робочі дні: кожен день з моменту підписання договору. графік надання послуг по нагляду за замовником з 06 годин 00 хвилин до 17 годин 00 хвилин. В разі необхідності, надання послуг може починатися раніше та закінчуватися після надання всіх необхідних процедур (пункт 7.1 Договору).

Відповідно до пункту 8.1 Договору оплата послуг по догляду за замовником проводиться щодобово. Вартість надання послуг складає 750 грн на добу. В разі надання послуг по догляду за замовником більш встановленого пунктом 7.1 часу, за кожен час догляду оплата збільшується на 100 грн. оплата за надані послуги проводиться готівкою не рідше одного разу на місяць.

Вказаний договір скріплено підписами сторін (а.с.72).

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи вимогу позивача щодо стягнення на його користь матеріальної шкоди, колегія суддів виходить з того, що сам по собі факт існування укладеного між сторонами Договору про надання послуг по догляду за хворим від 06 липня 2011 року не свідчить про те, що такий договір виконувався. Так, позивачем не надано суду актів приймання-передачі послуг за цим договором, а також не надано розписок, які б свідчили про передачу та отримання грошових коштів за надані послуги.

Крім того, копії медичних документів, наданих позивачем, не містять висновків щодо необхідності стороннього догляду ОСОБА_1 .

В матеріалах справи відсутні докази про склад сім`ї позивача, відомості про осіб, які зареєстровані за місцем його проживання, що дало б змогу дійти висновку про необхідність наймання позивачем сторонніх осіб по догляду за ним на платній основі.

Враховуючи, що на підтвердження обставин, на які позивач посилався в позовній заяві, не надано належних доказів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині стягнення матеріальної шкоди.

Вирішуючи вимогу щодо стягнення моральної шкоди, колегія суддів з такого.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі «Stankov v. Bulgaria» (Станков проти) від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять "розумність" та "справедливість" при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції.

Оскільки компенсація моральної шкоди відбувається на емоційному рівні людської свідомості, то розмір такої компенсації повинен бути достатнім, щоб викликати у потерпілого, або дозволити йому отримати у майбутньому позитивні емоції такої глибини і сили, які здатні у повному обсязі компенсувати, врівноважити ті негативні відчуття і переживання, в яких полягає моральна шкода, в межах її доведеності перед судом.

Зважаючи на сукупність наявних у справі та досліджених судом доказів, колегія суддів вважає, що діями ОСОБА_2 було завдано ОСОБА_1 моральні страждання, пов`язані з отриманням тілесних ушкоджень (середньої тяжкості) та втрати позивачем працездатності на 70%, з урахуванням вимог розумності і справедливості, апеляційний суд приходить до висновку про визначення позивачу розміру відшкодування моральної шкоди у розмірі 85000, 00 грн, що буде достатньою та справедливою компенсацією його моральних страждань.

Таким чином, судом першої інстанції неправильно застосовані вищенаведені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та порушено норми процесуального права, а тому його висновки про відсутність підстав для задоволення позову з підстав недоведеності вини відповідача є помилковими.

З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Аргументи апеляційної скарги є частково виправданими.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з підпунктами "б", "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Матеріали справи містять копію пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 01 листопада 2018 року Пенсійним фондом України, яким підтверджується те, що ОСОБА_1 встановлено пенсію по інвалідності 2 грп. Інвалід армії (а.с.22).

Беручи до уваги те, що позивач ОСОБА_1 , як особа з інвалідністю II групи звільнений від сплатити судового збору, судовий збір в цьому випадку підлягає стягненню з ОСОБА_2 в дохід держави.

При зверненні ОСОБА_1 до суду у 2021 році із позовною заявою майнового характеру (ціна позову 1150000 грн), поданою фізичною особою, підлягав сплаті судовий збір у розмірі 11350 грн (1 відсоток ціни позову) як такий, що не перевищує 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи часткове задоволення позову, з ОСОБА_2 на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 838, 91грн (85000 х 11350 : 1150000), за подання апеляційної скарги у розмірі 1258, 36 грн ( 838, 91 *150%), а всього разом у розмірі 2097, 27 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2024 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 85000,00 ( вісімдесят п`ять тисяч) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 838, 91грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 1258, 36 грн, а всього в розмірі 2097, 27 грн ( дві тисячі дев`яносто сім) гривень 27 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 11 листопада 2024 року.

Головуючий, суддя Подліянова Г.С. Суддя Гончар М.С. Суддя Кухар С.В.