справа № 363/4835/20
головуючий у суді І інстанції Свєтушкіна Д.А.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання: Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кобилецького Вячеслава Вікторовича на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року

у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним,

та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем нерухомого майна, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу будівлі корівника площею 788,7 кв.м, який розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 26 червня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Сенюк М.В.

У червні 2021 року ОСОБА_3 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у якій просила визнати ОСОБА_3 добросовісним набувачем будівлі корівника площею 788,7 кв.м, який розташований в с. Сувид Вишгородського району Київської області.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 17 червня 2021 року прийнято до спільного розгляду з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем нерухомого майна.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року задоволено первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу будівлі корівника площею 788,7 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 26 червня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сенюк М.В. та зареєстрований в реєстрі за № 103.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем нерухомого майна.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір по 420 грн 40 коп. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу по 5 000 грн з кожного.

Рішення в частині стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правову допомогу мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов висновку про неспівмірність заявленого ОСОБА_1 до стягнення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 26 100 грн, тому зменшив витрати до 10 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Кобилецький В.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року в частині стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу, задовольнивши вимоги позивача в цій частині повністю.

Апелянт вказує, що справа розглядалась судом більше трьох років, було проведено більше п`ятнадцяти судових засідань, позивач вимушений був оскаржувати ухвалу суду про забезпечення позову, який був забезпечений апеляційним судом, позивач був вимушений звертатися до іншого адвоката через загибель на війні першого, представником позивача на вимогу суду було надано велику кількість доказів щодо майнового стану відповідача ОСОБА_2 , щодо його угод з відчуження майна, суд, який розглядав спір, знаходиться не за місцем здійснення діяльності позивача та його представника, дорога до суду та назад щоразу забирала більше трьох годин.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції обмежився загальними фразами про неспівмірність витрат на правничу допомогу.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Кобилецький В.В. у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року не оскаржується у частині вирішення первісних та зустрічних позовних вимог, тому предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення лише у частині розподілу судових витрат позивача на правничу допомогу.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини 1, 2 статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з частинами 3-5 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

08 грудня 2023 року, тобто до закінчення судових дебатів у справі, представником ОСОБА_1 - адвокатом Кобилецьким В.В. подано заяву, у якій він просив стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по оплаті судового збору та правничої допомоги адвоката у розмірі 26 100 грн (а.с. 168 т. 2)

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, позивачем до суду першої інстанції було надано:

договору про надання правничої допомоги від 30 червня 2023 року, укладений між адвокатом Кобилецьким В.В. та ОСОБА_1 , пунктом 7 якого визначено, що гонорар адвоката визначається сторонами з розрахунку 2 900 за годину роботи адвоката (а.с. 169 т. 2);

звіту про виконання доручення за договором про надання правової допомоги від 07 грудня 2023 року, відповідно до якого адвокатом виконані наступні роботи: ознайомлення з матеріалами справи №?363/4835/20 (2 години), аналіз чинного законодавства та судової практики ВС щодо суті позовних вимог (2 години), підготовка пояснень до позовної заяви (2,5 години), представництво інтересів позивача в суді, участь в судових засіданнях (2,5години), а всього 9 годин (а.с. 170 т. 2);

докази направлення указаних документів іншим учасникам справи (а.с. 171 т. 2).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Останній може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Надані відповідачем докази є належними та допустимими доказами понесення нею витрат на правову допомогу, які у встановленому законом порядку (стаття 81 ЦПК України) не спростовані відповідачем.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

З матеріалів справи вбачається, що питання про стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу порушено ним у заяві, до якої також додано докази на підтвердження понесення ним таких витрат.

До указаної заяви ОСОБА_1 додано документ, що підтверджує надіслання заяви і доданих до неї доказів іншим учасникам справи, а саме: опис вкладення у цінний лист, поштова накладна (а.с. 171 т. 2).

Відповідачі за первісним позовом, які отримали копію відзиву та доданих матеріалів та які були обізнані про порушенням ОСОБА_1 питання про стягнення з них витрат на правничу допомогу у розмірі 26 100 грн, не заявили про не співмірність розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а у суду першої інстанції були відсутні підстави з власної ініціативи вирішувати питання про зменшення розміру заявлених судових витрат, які підтверджені належними доказами, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, є неминучими (у зв`язку з виконанням умов договору про правничу допомогу), розмір яких є обґрунтованим та пропорційним предмету спору.

За таких обставин заява ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованою та наявні підстави для про стягнення витрат на правову допомогу у заявленому розмірі - 26 100 грн.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2024 рокув частині вирішення питання про стягненні витрат на правничу допомогу постановлене з порушенням норм процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кобилецького В.В. необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про стягненні витрат на правничу допомогу змінити та стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі.

Керуючись статтями 367, 369, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кобилецького Вячеслава Вікторовича задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року у частині розподілу судових витрат на правничу допомогу змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу по 13 050 грн з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська