Справа № 953/7796/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2024 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Кіндера В.А., за участю секретаря судового засідання Сергієнко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Київський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, яке встановлене стосовно нього на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2015 року у справі №640/6138/15-ц.

Заява мотивована тим, що виконавче провадження, в межах якого стосовно нього застосоване судом тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, закінчено на підставі постанови державного виконавця Київського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ, а відтак підстави для застосування відповідного обмеження є відсутніми, що є підставою для його скасування.

У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду заяви сповіщались належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

В матеріалах містяться пояснення ОСОБА_1 , в яких він просить здійснити розгляд справи за його відсутності та без участі його представника.

Вивчивши матеріали заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України в межах наданих суду доказів, суд дійшов висновку про можливість її задоволення виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2015 року у справі №640/6138/15-ц ОСОБА_1 обмежено в праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні за виконавчим листом №2/0808/1084/2012 від 05.04.2014, який виданий Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн.

Виконавче провадження з примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя закінчено відповідно до постанови від 05.01.2024, у зв`язку із смертю стягувача на підставі п.3 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із постановою від 06.08.2024 відомості про ОСОБА_1 виключені з Єдиного реєстру боржників.

Відповідно до положень ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Системний аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що обмеження у праві виїзду за межі України є тимчасовим заходом, спрямованим на обмеження фізичної особи - боржника у праві вільного перетинання державного кордону України, що має на меті забезпечення виконання зобов`язань, покладених на таку особу відповідним рішенням суду.

З пункту 4 розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5, вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п.3, ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Окрім того, суд зауважує, що стаття 2 Протоколу № 4 до Конвенції гарантує кожній особі право на вільне пересування в межах території, на якій вона перебуває, а також право залишати її і, таким чином, їхати в країну за власним вибором за умови, що особі дозволено в`їжджати на її територію. Це означає, що дії, які можуть становити втручання або обмежувати здійснення цього права, відповідають вимогам статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції тільки у випадку, коли вони передбачені законом, переслідують одну із законних цілей, згаданих у третьому пункті статті, і можуть вважатися «необхідними у демократичному суспільстві» для досягнення зазначених цілей (див. рішення у справі «Ігнатов проти Болгарії»)

Відтак, заходи, які обмежують свободу пересування особи, навіть якщо вони виправдані на момент їхнього вжиття, можуть стати непропорційними, якщо їхня дія автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення у справах «Рінер проти Болгарії».

Отже, зважаючи на те, що виконавче провадження з примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн закрите на підставі п.3, ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», застосоване судом тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України триває понад 9 років, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Положеннями ч.5 ст.441 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Керуючись ст. ст. 265, 441 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України задовільнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , встановленого ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2015 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Кіндер В.А.