ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/9006/24

Провадження № 22-ц/4820/1123/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), П`єнти І.В., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 квітня 2024 року про передачу справи на розгляд іншого суду,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2 ) про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_1 зазначила, що з жовтня 2022 року вона працювала у відповідача на посаді приймальниці замовлень. Наказом від 3 листопада 2023 року №6 її звільнено з роботи на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України за систематичне порушення трудової дисципліни. Підставою для звільнення позивачки стали начебто запізнення її на роботу 16, 27 жовтня та 1 листопада 2023 року. Це звільнення є незаконним, оскільки вона не була ознайомлена із трудовим розпорядком, а до неї вже було застосоване дисциплінарне стягнення за вчинення цього проступку. Незаконне звільнення позивачки призвело до її вимушеного прогулу та моральних страждань.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд:

визнати незаконним і скасувати наказ ФОП ОСОБА_2 від 3 листопада 2023 року №6 «Про звільнення ОСОБА_3 »;

поновити її на посаді приймальниці замовлень;

виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу;

відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 квітня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 передано на розгляд за підсудністю до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області.

Суд керувався тим, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи неможливість здійснення правосуддя судами Луганської області, розташованими на тимчасово окупованих територіях, Верховний Суд розпорядженням від 6 березня 2022 року №1/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Лисичанського районного суду Луганської області. Оскільки ОСОБА_1 обрала підсудність у справі за місцем свого проживання, то її позов слід передати до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до Приморського районного суду м. Одеси посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ФОП ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися як за зареєстрованим місцем проживання та перебування позивача, так і за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача. Оскільки на час розгляду справи ОСОБА_4 не має підтвердженої адреси тимчасової реєстрації за місцем перебування на території України, то місцем розгляду цієї справи повинен бути суд за місцем проживанням відповідача Приморський районний суд м. Одеси.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 не подала відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції не застосував норми Закону України від 20 жовтня 2014 року №1706-VІІ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон №1706-VІІ) і неправильно витлумачив норми статей 28, 31 ЦПК України, внаслідок чого оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 залишила своє місце проживання у результаті збройної агресії російської федерації та тимчасової окупації цієї території.

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою.

Зареєстрованим місцем проживання ФОП ОСОБА_2 є: АДРЕСА_2 .

Враховуючи неможливість судами Луганської області здійснення правосуддя, Верховний Суд розпорядженням від 6 березня 2022 року №1/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Лисичанського міського суду Луганської області на Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Між сторонами виник спір із трудових правовідносин.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Leo Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

В силу статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

За змістом частини першої статті 28 ЦПК України позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебуванням позивача.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною першою статті 1 Закону №1706-VІІ визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Із положень частини першої статті 5 Закону №1706-VІІ слідує, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього закону.

Процесуальний закон визначає територіальну юрисдикцію цивільної справи виходячи із зареєстрованого місця проживання чи перебування фізичної особи та зареєстрованого місцезнаходження юридичної особи (відповідачів), якщо інше не передбачено правилами альтернативної чи виключної підсудності.

Правила альтернативної підсудності застосовуються до будь-яких спорів, які виникають з трудових правовідносин. Такі спори можуть розглядатися судами як за місцем проживання позивача, так і за місцем проживання відповідача.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вказує на місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, які змусили таку особу залишити або покинути своє місце проживання.

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15 травня 2017 року №800269 ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Отже, вказана адреса є місцем проживання ОСОБА_1 на період збройної агресії російської федерації та тимчасової окупації території Луганської області.

За таких обставин ОСОБА_1 вправі пред`явити позов для вирішення трудового спору до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

Отже, у суду першої інстанції були відсутні підстави для передачі справи за позовом ОСОБА_1 на розгляд Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області. Висновки місцевого суду з цього приводу не відповідають фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.

Доводи ФОП ОСОБА_2 про віднесення справи до територіальної юрисдикції Приморського районного суду м. Одеси не заслуговують на увагу.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам матеріального та процесуального закону і перешкоджає подальшому провадженню у справі, а тому в силу частини першої статті 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Відповідно до статті 141 ЦПК України питання щодо понесених фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 судових витрат за подання апеляційної скарги має бути вирішено судом першої інстанції при ухваленні рішення по суті спору (пункт 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

Керуючись статтями 374, 379, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 квітня 2024 року про передачу справи на розгляд іншого суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді: О.І. Ярмолюк

І.В. П`єнта

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Козак О.В.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 53