Справа № 296/6010/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"06" листопада 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Баньківський В.В. звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований 17 серпня 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), актовий запис №1365.

В обґрунтування вимог зазначив, що з 17.08.2021 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу дітей не мають. Представник позивача зазначає, що на протязі тривалого часу сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, кожен з них має різні погляди на життя та сімейні відносини, між ними відсутнє взаєморозуміння. Подальше примирення та збереження сім`ї вважає неможливим.

Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача адвокат Баньківський В.В. подав до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а.с.33).

Відповідач відзив на позов до суду не надала, копія ухвали про відкриття провадження від 11.07.2024 разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за адресою: АДРЕСА_1 , які повернуті до суду із зазначенням причин невручення "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 25,26,31,32).

У постанові Верховного Суду від 11.06.2021 у справі №2-6236/11 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Крім того, відповідача повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке оприлюднено 09.10.2024 (а.с. 28,29).

У судове засідання 09.10.2024 та 06.11.2024 відповідач не з`явилася.

Таким чином відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Хоча в матеріалах справи міститься заява за підписом відповідача від 28.06.2024 року про визнання позову та розгляд справи за її відсутності, одна враховуючи, що така заява надійшла разом з позовною заявою та не є заявою по суті справи, суд вважає, що в даному випадку слід ухвалити заочне рішення.

Отже враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, відповідно до ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Так, згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право".

Позивач є громадянином іншої держави Федеративної Республіки Німеччина, відповідач є громадянкою України, тому суд вирішує позовні вимоги керуючись положеннями Закону України "Про міжнародне приватне право" від 23.06.2005р. №2709-IV (далі за текстом також Закон №2709-IV), Сімейного кодексу України від 10.01.2002р. №2947-ІІІ (далі за текстом також - СК України), а також застосовує положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (далі за текстом також - ЦПК України), зокрема ч.2 ст. 496 ЦПК України, яка визначає, що іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 497 ЦК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Оскільки між Україною та Федеративною Республікою Німеччина немає міжнародного договору у сфері правової допомоги у цивільних та сімейних справах, при вирішенні спору слід керуватися ЦПК України та законодавством України, в т.ч. Законом України "Про міжнародне приватне право".

Згідно ст.2 Закону України "Про міжнародне приватне право", цей Закон застосовується до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, в тому числі питань визначення застосовуваного права та підсудності судам України справ з іноземним елементом.

Пунктом 2 частини 1 статті 76 Закону №2709-IV визначено, що суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема у випадку, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження.

Згідно ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

З довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області від 10.07.2024р., зареєстрованим місцем проживання відповідача є: АДРЕСА_1 , що відносить до територіальної юрисдикції Корольовського районного суду м. Житомира (а.с. 22).

Отже, справа про розірвання шлюбу з іноземним громадянином підсудна Корольовському районного суду міста Житомира.

Щодо визначення держави, право якої підлягає застосуванню під час вирішення спору про розірвання шлюбу між громадянином Федеративної Республіки Німеччина та громадянкою України, то з урахуванням відсутності міжнародного договору між Федеративною Республікою Німеччина та Україною, суд керується правилами передбаченими Законом України "Про міжнародне приватне право" від 23.06.2005р. №2709-IV.

Згідно з ч.1 ст.16 Закону України №2709-IV, особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Відповідно до ч.2 ст. 16 Закону України №2709-IV, якщо фізична особа є громадянином двох або більше держав, її особистим законом вважається право тієї з держав, з якою особа має найбільш тісний зв`язок, зокрема, має місце проживання або займається основною діяльністю.

Так, в силу вимог ст.55 Закону України №2709-IV, право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу.

Відповідно до ст.63 Закону України №2709-IV, припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, що діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Згідно зі статтею 60 Закону України "Про міжнародне право", правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.

Аналіз положень статті 60 Закону № 2709-IV дає підстави дійти висновку, що законодавець України визначив чотири колізійні прив`язки у визначенні закону, яким має керуватися подружжя під час вирішення питання про припинення шлюбу, зокрема:

1) спільний особистий закон подружжя (lex patrie);

2) закон спільного місця проживання подружжя, за умови, що один з подружжя продовжує проживати у цій державі (lex domicilii);

3) право держави, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином (proper law);

4) закон, обраний подружжям (lex voluntatis).

Враховуючи, що позивач є громадянином іншої держави, проте, подаючи позов про розірвання шлюбу погодився на розгляд справи саме у судах України за відсутності спільного особистого закону, а відповідач у свою чергу подала письмову заяву, в якій визнала позовні вимоги та просила суд шлюб розірвати, тому суд вважає, що сторонами було досягнуто згоди на застосування при вирішенні справи законодавства України. Тому до питання припинення шлюбу підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 серпня 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), актовий запис №1365 (а.с.18).

Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 36 та ст. 51 Сімейного кодексу України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері.

Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька.

Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

За приписами ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість.

За правилом ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено одним із подружжя.

Згідно ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач тривалий час проживають окремо. Спільне господарство не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують.

Отже, з урахуванням обставин справи, позиції щодо неможливості збереження шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, що відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу, а тому позовна заява підлягає задоволення.

Керуючись ст. 1, 60, 63, 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", ст.ст.5, 12, 13, 27, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273,280 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між громадянином Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_3 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 17 серпня 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), актовий запис №1365.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_3 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП відсутній.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 08.11.2024.