Справа № 199/9921/23
РІШЕННЯ

Іменем України

24.10.2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Попружко Д.О.,

представника позивача Матросової Є.О. , представника третьої особи Боговенко С.Ю. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Дніпровська міська рада, про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 , третя особа Дніпровська міська рада, про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтуванні позовних вимог посилалася на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 11.09.1947 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується посвідкою про шлюб № НОМЕР_1 від 11.09.1947 року.

За час спільного проживання у шлюбі, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 розпочали будівництво житлового будинку.

ОСОБА_5 була відведена земельна ділянка для будівництва та обслуговування будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ), відповідно до договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 31.08.1951 року.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок №2482-2023 від 09.11.2023 року, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , характеристика будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами: літ.А1 - житловий будинок, загальна площа 44,4 кв.м (1951 року); літ.а2 - прибудова 16,7 кв.м (1951 року); літ.а3 - прибудова 6,6 кв.м (1991 року); літ.а4 - ганок 0,5 кв.м (1951 року); літ.В - літня кухня 18,7 кв.м (1960 року); літ.В - погріб 4,0 кв.м (1960 року); літ.Г - сарай 8,8 кв.м (1985 року); літ.Д - вбиральня 1,0 кв.м (195 року); літ.Ж - альтанка 5,6 кв.м (1951 року); №1-5, I - споруди, вимощення. Вказаний технічний паспорт складено на ім`я ОСОБА_3 .

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є доньками ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №0 від 26.07.2021 року, та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №6 від 26.07.2021 року.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2 , виданим 20.10.1978 року Індустріальним відділом записів актів громадянського стану м. Дніпропетровська, актовий запис №1755.

Згідно з інформаційною довідкою зі спадкового реєстру №68076100 від 12.01.2022 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не була заведена.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №0 від 12.01.2022 року.

Згідно з інформаційною довідкою зі спадкового реєстру №68076368 від 12.01.2022 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_8 не була заведена.

Відповідно до інформації, яка міститься у повних витягах з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №5 та №8 від 23.02.2022 року, у ОСОБА_8 є спадкоємці - її діти, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 .

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_3 , виданим 19.04.2021 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №791.

26.07.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Швецовою Н.В. на підставі заяви доньки спадкодавця ОСОБА_9 про відмову від прийняття спадщини за законом на користь онуки спадкодавця ОСОБА_3 , заведена спадкова справа №51/2021 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 23.02.2022 року звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Швецової Н.В. із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 . Позивачка додала до вказаної заяви договір від 31.07.1951 року про право будівництва будинку та безстрокове користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_3 , укладений між Виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної Ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська та ОСОБА_5 , посвідчений державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори 24.12.1951 року, реєстровий №66978.

Постановою приватного нотаріуса від 23.02.2022 року позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з відсутністю підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_3 на житловий будинок в цілому, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , після смерті її баби ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки відсутні правовстановлюючі документи на майно померлої.

Згідно з відповіддю Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради від 20.08.2021 року №11177, в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_2 , (колишня адреса: АДРЕСА_3 ) відсутні відомості щодо реєстрації права власності на вказане домоволодіння.

Відповідно до інформації відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації Дніпровської міської ради від 28.07.2021 року, склад зареєстрованих осіб на день смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 2 особи, а саме: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Тому, посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд визнати за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами: літ.А1 - житловий будинок, загальна площа 44,4 кв.м (1951 року); літ.а2 - прибудова 16,7 кв.м (1951 року); літ.а3 - прибудова 6,6 кв.м (1991 року); літ.а4 - ганок 0,5 кв.м (1951 року); літ.В - літня кухня 18,7 кв.м (1960 року); літ.В - погріб 4,0 кв.м (1960 року); літ.Г - сарай 8,8 кв.м (1985 року); літ.Д - вбиральня 1,0 кв.м (195 року); літ.Ж - альтанка 5,6 кв.м (1951 року); №1-5, I - споруди, вимощення, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_3 - адвокат Матросова Є.О. позовні вимоги підтримала та додатково пояснила, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 побудували житловий будинок, однак не оформили право власності. Технічна інвентаризація будинку була проведена за життя ОСОБА_5 .. Позивачка єдина спадкоємиця після смерті баби та діда.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив провести розгляд справи за його відсутності, про що надав письмову заяву.

Представник третьої особи Дніпровської міської ради Боговенко С.Ю. у судовому засіданні просила винести рішення суду згідно з вимогами чинного законодавства та звернула увагу, що Дніпровська міська рада не залучена відповідачем у справі, однак земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади та право власності на спірне майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці, не зареєстроване.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 11.09.1947 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується посвідкою про шлюб № НОМЕР_1 від 11.09.1947 року (а.с.23).

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є доньками ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , що підтверджується повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №0 від 26.07.2021 року та №6 від 26.07.2021 року (а.с.112-114), повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №5 від 12.01.2022 року та №8 від 23.02.2022 року (а.с.124 зворот-125, 132-133).

ОСОБА_5 була відведена земельна ділянка для будівництва та обслуговування будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ), на підставі договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 31.08.1951 року, укладеним між Виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної Ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська та ОСОБА_5 (а.с.42-45).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2 , виданим 20.10.1978 року Індустріальним відділом записів актів громадянського стану м. Дніпропетровська, актовий запис №1755 (а.с.24).

Згідно з інформаційною довідкою зі спадкового реєстру №68076100 від 12.01.2022 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не була заведена (а.с.121-124).

Відповідно до інформації з повних витягів Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №8 та №5 від 23.02.2022 року, ОСОБА_8 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.136 зворот-139).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є донькою ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_5 , актовий запис 1323, та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №2 від 23.02.2022 року (а.с.135-136).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №0 від 12.01.2022 року (а.с.126-127).

Згідно з інформаційною довідкою зі спадкового реєстру №68076368 від 12.01.2022 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_8 не була заведена (а.с.127 зворот-129).

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_3 , виданим 19.04.2021 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №791 (а.с.25).

26.07.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Швецовою Н.В. на підставі заяви доньки спадкодавця ОСОБА_9 про відмову від прийняття спадщини за законом ОСОБА_3 , заведена спадкова справа №51/2021 щодо майна померлої ОСОБА_7 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.94).

23.02.2022 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті баби ОСОБА_7 (а.с.130).

Постановою приватного нотаріуса від 23.02.2022 року позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з відсутністю підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_3 на житловий будинок в цілому, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , після смерті її баби ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки відсутні правовстановлюючі документи на майно померлої (а.с.28-30).

Згідно з відповіддю Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради від 20.08.2021 року №11177, в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_2 , (колишня адреса: АДРЕСА_3 ) відсутні відомості щодо реєстрації права власності на вказане домоволодіння. У матеріалах інвентаризаційної справи міститься договір на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчений 24.12.1951 року Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстровий №66978, на ім`я ОСОБА_5 , але реєстрація у Комунальному підприємстві «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради, не проводилася (а.с.31).

Відповідно до інформації відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації Дніпровської міської ради від 28.07.2021 року, склад зареєстрованих осіб на день смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 2 особи, а саме: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.120).

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок №2482-2023 від 09.11.2023 року, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , характеристика будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами: літ.А1 - житловий будинок, загальна площа 44,4 кв.м (1951 року); літ.а2 - прибудова 16,7 кв.м (1951 року); літ.а3 - прибудова 6,6 кв.м (1991 року); літ.а4 - ганок 0,5 кв.м (1951 року); літ.В - літня кухня 18,7 кв.м (1960 року); літ.В - погріб 4,0 кв.м (1960 року); літ.Г - сарай 8,8 кв.м (1985 року); літ.Д - вбиральня 1,0 кв.м (195 року); літ.Ж - альтанка 5,6 кв.м (1951 року); №1-5, I - споруди, вимощення. Вказаний технічний паспорт складено на ім`я ОСОБА_3 (а.с.35-41).

Відповідно до матеріалів спадкової справи №51/2021, заведеної після смерті ОСОБА_7 , із заявами про прийняття спадщини ніхто, окрім позивачки, не звертався. Донька спадкодавця ОСОБА_11 надала заяву про відмову від спадщини (а.с.94). Заповіт від імені спадкодавця відсутній. Відповідач ОСОБА_4 у встановленому законом порядку спадщину не прийняв, про свої спадкові права не заявляв, до нотаріуса з будь-якими заявами не звертався.

Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Як передбачено ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до положень ч.1 ст.1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до положень ст. 67 Закону України "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Згідно з положеннями п. 23 постанови Пленуму Верховного суду №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як це передбачено п. 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Правилами ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Згідно з положеннями ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Принцип "пропорційності" тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип "пропорційності", натомість принцип "пропорційності" є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип "пропорційності" як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року, прийнятій у справі №681/203/17.

Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод.

Як це унормовано положеннями ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом, як це закріплено вимогами ч. 4 ст. 182 Цивільного кодексу України, ст. 18, 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України.

Водночас, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Під час здійснення правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Правильне визначення складу сторін у справі є запорукою ухвалення законного і справедливого судового рішення.

При цьому пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18) вказано про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

При пред`явленні позову до не до того відповідача суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. При цьому, у випадку неможливості розгляду справи без участі співвідповідача чи співвідповідачів, у зв`язку з характером спірних правовідносин, суд залучає його чи їх до участі у справі лише за клопотанням позивача.

Згідно з вимогами ст. 50, 51 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Як вбачається зі змісту наведених норм права, саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Так, позов спадкоємця про визнання права власності на спадкове майно порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визнання права власності на спадкове майно є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду: від 03 жовтня 2018 року у справі №2516/1356/12-ц (провадження №61-28938 св 18); від 15 січня 2020 року по справі №200/9984/16-ц (провадження №61-11977 св 19); від 25 березня 2020 року по справі №140/871/16-ц (провадження №61-38046 св 18); від 03 червня 2020 року по справі №297/2591/14-ц (провадження №61-13025св18); від 20 грудня 2021 року по справі №502/1603/18 (провадження №61-10329 св 21); від 10 лютого 2023 року по справі №604/1379/20 (провадження №61-12279св22).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року, прийнятій по справі №523/9076/16-ц зробила висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Із матеріалів справи вбачається, що після смерті спадкодавиці ОСОБА_7 спадкоємців, які б прийняли спадщину, не встановлено, а відтак ОСОБА_4 , який надав до суду заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_3 , не є належним відповідачем у цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відтак, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

При цьому суд звертає увагу позивачки, що її права на доступ до суду не порушено, позаяк вона має право звернутися до суду до належного відповідача - територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

На виконання вимог ст. 51, 189 ЦПК України у підготовчому засіданні судом вирішувалось питання щодо складу учасників судового розгляду, було роз`яснено право позивачки на залучення належного відповідача, але відповідних клопотань не надійшло.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, як це унормовано положеннями ч. 4 ст. 12 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.141 та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 12, 81, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Дніпровська міська рада, про визнання права власності в порядку спадкування, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення буде виготовлений 04.11.2024 року.

Суддя Л.Г. Якименко