КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/2627/24 Головуючий у суді І інстанції: Скрипка О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Шкоріної О.І., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «Таскомбанк» та адвоката Цокало Тетяни Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості.

Позов обгрунтований тим, що 23.07.2021 року між АТ «Таскомбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено заяву-договір № 2087991-017 про надання кредиту готівкою на власні потреби, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 154350,00 грн. У відповідності до змісту кредитного договору та умовами паспорту споживчого кредиту за продуктом «Зручна готівка Максимум», кредитування відповідача здійснювалось на наступних умовах: строк кредитування 48 місяців; цільове призначення кредиту: на рефінансування заборгованості в іншій фінансовій установі (споживчі цілі); розмір процентної ставки за користування кредитом 0,01% річних; комісія за обслуговування кредитної заборгованості 2,9 % щомісячно.

Через неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, станом на 19.01.2024 року утворилась заборгованість, яка в загальному розмірі становить 234 909,12 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 128 664,60 грн; заборгованість по процентах (в т.ч. прострочені) 106 244,52 грн.

Оскільки боржник не виконав свої зобов`язання за договором, то позивач просив суд стягнути з відповідача вказану вище суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за заявою-договором № 2087991-017 про надання кредиту готівкою на власні потреби від 23 липня 2021 року, що станом на 19 січня 2024 року становить 128 678,22 грн, яка складається з: 128 664,60 грн - заборгованості за тілом кредиту (в тому числі прострочена); 13,62 грн - заборгованості по річних процентах (в тому числі прострочених).

Стягнуто з Акціонерного товариства «Таскомбанк» витрати на професійну правову допомогу в розмірі 1444,83 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 20 червня 2024 року ОСОБА_2 , яка представляє інтереси Акціонерного товариства «Таскомбанк», подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року в частині відмови у стягненні нарахованих процентів скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Також просила повністю відмовити у задоволенні стягнення витрат на професійну правову допомогу.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що підписавши Заяву-договір №2087991-017 від 23 липня 2021, позичальник підтвердив факт ознайомленості, обізнаності та розуміння публічної пропозиції AT «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Правил обслуговування корпоративних клієнтів та Тарифів Банку, просив відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів та виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку: надав свою згоду на те, що Кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку (погоджується відповідним рішенням Банку) згідно внутрішніх нормативних документів Банку.

Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в Кредитному договорі, що підтверджується відповідною Випискою, отже Кредитодавець, свої обов`язки за Кредитним договором виконав в повному обсязі.

Представник позивача зазначав, що відповідачем не заперечується та не спростовується отримання та користування кредитними коштами з 2021 року.

Вважає, що у суду першої інстанції відсутні підстави вважати, що умови кредитного договору були порушені, оскільки між сторонами при укладенні договору досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, а волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі та не було допущено порушень вимог ст. 203 ЦК України.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, представник позивача посилалась на те, що доводи відповідача про відсутність боргу за кредитним договором не можуть братись до уваги судом, оскільки останній не надав свого контррозрахунку заборгованості.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо стягнення з АТ «Таскомбанк» судових витрат, представник позивача вказувала на те, що представником відповідача не подано належних та допустимих документів, які б підтверджували оплату правничої допомоги, в тому числі документів, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату.

Не погодившись також з вказаним рішенням суду першої інстанції, 24 червня 2024 року адвокат Цокало Тетяна Михайлівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року в частині стягнення заборгованості в розмірі 13,62 грн річних процентах (в тому числі прострочених) скасувати та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Також просила рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення заборгованості за основним боргом, шляхом її зменшення з 128 664, 60 грн до 96 139,78 грн - заборгованості за тілом кредиту (в тому числі прострочена). Стягнути з позивача на користь відповідача всі понесені судові витрати.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції не вірно надав правову оцінку наданого АТ «Таскомбанк» розрахунку заборгованості по кредитному договору за яким станом на 19.01.2024 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитом у розмірі 234 909,12 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту (в т.ч. просточена) - 128664,60 грн, заборгованості по річних процентах (в т.ч. прострочені) - 13,62 грн, заборгованості по нарахованій комісії - 106 230,90 грн та помилково прийшов до висновку, що на користь позивача з відповідача необхідно стягнути 128 664,60 грн (тіла кредиту), заборгованості по річних процентах (у т.ч. прострочені) - 13,62 грн останнього.

Натомість, представник відповідача вважає, що правомірним буде стягнути з відоповідача на користь позивача заборгованість за кредитим договором у розмірі 96 139,78 грн (заборгованість за тілом кредиту), виходячи з розрахунку 154 350 грн (тіло кредиту) + 25,16 грн (відсотки за користування кредитом до 09.02.2024 року) - 58 235,38 грн (виплати відповідача за кредитним договором до 09.02.2024 року, що підверджується випискою по банківському рахунку).

Відзиви на апеляційні скарги у визначений апеляційним судом строк не надходили.

01 жовтня 2024 року до апеляційного суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 - адвоката Цокало Т.М., в якій просила розглянути справу без участі сторони апелянта.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги як позивача так і відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Банк (позивач) не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення умов кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Тому суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за комісією, яку позивач підміняє визначенням - проценти, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що відповідач порушив належне виконання зобов`яхання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість за тілом кредиту (в тому числі прострочена) в сумі 128 678,22 грн, яка складається з: 128 664,60 грн - заборгованості за тілом кредиту (в тому числі прострочена); 13,62 грн - заборгованості по річних процентах (в тому числі прострочених), тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що в цій частині позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, суд першої інстанції врахував складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з АТ «Таскомбанк» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в розмірі 3375 грн. При цьому суд першої інстанції, з урахуванням ч. 10 ст.141 ЦПК України, вважав за доцільне стягнути з позивача на користь відповідача різницю у вказаних сумах, що становить 1444,83 грн.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що:

«31.14. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку з чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

31.15. Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України "Про захист прав споживачів", визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України "Про споживче кредитування".

31.16. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

31.17. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

31.18. Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

31.19. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".

31.20. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

31.22. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

31.23. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

32.3. Розмір плати за обслуговування кредиту визначений у пункті 6 кредитного договору (у графіку щомісячних платежів) та змінюється залежно від погашення кредиту: перший платіж за обслуговування кредиту становить 1 923 грн 49 коп., останній - 118 грн 61 коп.

32.2. Пунктом 1.4 кредитного договору ОСОБА_1 встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем.

32.4. Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено.

32.8. Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.»

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування". Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Верховний Суд у Постанові від 10 січня 2024 року у справі справа № 727/5461/23 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Встановлено, що 23.07.2021 року між АТ «Таскомбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено заяву - договір про надання споживчого кредиту № 2087991-017.

Відповідно до п.1 розділу 1 «Замовлення банківських послуг» кредитного договору позичальник просив надати споживчий кредит на рефінансування заборгованості в рамках продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб: загальна сума кредиту 154 350,00 грн, строк кредиту - 48 міс., проценти за користування кредитом: 0,01 % річних, комісія за обслуговування кредиту 2,9 % щомісячно.

Відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту за продуктом «Зручна готівка Максимум» від 23.07.2021 року, в якому вказано реальна процентна ставка, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит.

Крім того, ОСОБА_1 було підписано додаток до Заяви-договору про надання споживчого кредиту «Графік платежів з обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит № 2087991-017 від 23.07.2021» та заяву-анкету на оформлення банківських продуктів, яка містить інформацію про майно та активи позичальника.

Згідно із умовами заяви-договору про надання споживчого кредиту № 2087991-017 від 23.07.2021 року відповідач отримав кредит у розмірі 154 350,00 грн, що також підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 23.07.2021 року по 19.01.2024 року.

Проте, позичальник допустив неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором.

З наданого АТ «Таскомбанк» розрахунку заборгованості по кредитному договору вбачається, що станом на 19.01.2024 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитом у розмірі 234 909,12 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 128 664,60,00 грн., заборгованості по річних процентах (в т.ч. прострочені) - 13,62 грн.; заборгованості по нарахованій комісії - 106 230,90 грн.

03.10.2023 року АТ «Таскомбанк» направляв відповідачу рекомендованим листом повідомлення-вимогу, в якій просив погасити наявну перед банком заборгованість станом на 03.10.2023 року, однак така залишилася не виконаною.

За встановлених обставин, а саме не зазначення у кредитному договорі переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що положення договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними, а позовна вимога про стягнення комісії в розмірі 106 244,52 грн необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Між тим, суд першої інстанцїі правомірно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 128 664,60 грн - заборгованість за тілом кредиту (в тому числі прострочена) та 13,62 грн - заборгованість за тілом кредиту (в тому числі прострочених), оскільки відповідачем всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед банком не виконав, чим порушив умови кредитного договору та внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги АТ «Таскомбанк» про те, що між сторонами при укладенні договору досягнуто згоди по всім істотним умовах договору, а волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі та не було допущено порушення вимог ст. 203 ЦК України, суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 8.1.12 Правил надання послуг фізичним особам з відкриття, обслуговування та використання поточних рахунків, плата за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісячно в останній робочий день поточного місяця, як процент від середньозваженої суми заборгованості за Кредитною лінією за Розрахунковий місяць. При цьому середньозважена сума заборгованості за Кредитною лінією розраховується наступним чином: суми заборгованості за Кредитною лінією станом на кожен день протягом відповідного Розрахункового періоду сумуються, після чого отримана загальна сума ділиться на загальну кількість днів у такому Розрахунковому періоді. Отримана сума складає базу нарахування для плати. Включається в ОМП (а.с. 15 зв.)

Проте, у вищевказаному пункті правил не уточнено систематичності запиту вказаної інформації споживачем з оплатою наданих послуг.

Включаючи до договору умови про сплату комісії за щомісячне обслуговування кредиту, банком не було зазначено які саме послуги по обслуговуванню кредиту ним надаються і з чого саме вони складаються, натомість згідно вказаних платежів було встановлено на рівні 2,9 % у місяць від суми кредиту, що складає 4350 грн.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позивачу фактично було встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Умова договору про обов`язкову щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості суперечить положенням ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Колегія суддів звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання послуг, зміст яких є незрозумілим споживачу є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за такі супутні послуги банку, які за законом повинні надаватися йому безоплатно, пункт 1.2.3. Договору є несправедливим, містить дисбаланс обов`язків на шкоду позичальника та суперечить вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому оплата комісійної винагороди є необґрунтованою.

Схожі за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 та в правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.

Доводи апеляційної скарги АТ «Таскомбанк» про те, що представником відповідача не подано належних та допустимих документів, які б підтверджували оплату правничої допомоги, в тому числі документів, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи представник відповідача звертаючись з відзивом на позовну заяву, на підтвердження розміру понесених судових витрат додав до нього, договір про надання правничої допомоги № 898 від 08 березня 2024 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Цокало Т.М., детальний опис робіт (наданих послуг) від 14 березня 2024 року, а також акт приймання-передачі наданої правничої допомоги № 1 до догвору № 898 (а.с. 85-90).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься квитанція № 898 від 08 березня 2024 року, відповідно до якої адвокат Цокало Т.М. прийняла гонорар від ОСОБА_1 за договором № 898 про надання правничої допомоги від 08.03.20204 року у розмірі 8500 грн (а.с. 89 зв.)

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити правову позицію, висловлену Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, про те, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги АТ «Таскомбанк» щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Доводи апеляційної скарги адвоката Цокало Т.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про те, що суд першої інстнації при визначенні суми заборгованості за кредитним договором, не врахував виплати відповідача за кредитним договором до 09.02.2024 року у розмірі 58 235,38 грн, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки як вірно встановлено судом першої інстанції та з чим погоджується суд апеляційної інстанції, що під час здійснення розрахунку заборгованості ОСОБА_1 вказані платежі були враховані позивачем, а інших доказів, які б підтверджували, що відповідач повністю або частково погасив наявну перед позивачем заборгованість, суду не надано.

Інші доводи апеляційної скарги представника відповідача не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивача було порушено відповідачем.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 та пложення ст.ст. 633, 634, 1054 ЦК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги АТ «Таскомбанк», а також доводи апеляційної скарги адвоката Цокало Тетяни Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційних скаргах.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката Цокало Тетяни Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «02» жовтня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді О.І. Шкоріна

В.І. Олійник