БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2434/24
Провадження № 2/497/877/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря - Мунтянової В.Р.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Болград, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Болградської міської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності на домоволодіння, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з даною позовною заявою та просять постановити рішення, яким визнати за ними:

ОСОБА_1 право власності на:

- 1/12 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 як за спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_3 ;

- 2/12 частини житлового будинку, розташованого за адресою; АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_4 ;

-1/4 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як за членом колгоспного двору.

ОСОБА_2 право власності на:

- 1/12 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_3 ;

- 2/12 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_4 ;

- 1/4 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як за членом колгоспного двору.

В обґрунтування позову, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стверджують, що станом на 1991 рік домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 відносилось до суспільної групи «колгоспний двір», його членами були їх батьки: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та вони позивачі, їх діти. Кожному з них належала рівна частка, тобто по частці цього домоволодіння. А відтак всі вони є власниками цього домоволодіння. Батьки за час свого життя не оформили належним чином свої права на належні їм частки домоволодіння. Вони позивачі наразі мали намір оформити свої частки вказаного домоволодіння, однак державним реєстратором їм було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду.

Окрім цього, будучи спадкоємцями за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 як спадкоємці за законом першої черги мають намір успадкувати належні як батькові, так і матері частки домоволодіння, що належали їм за життя, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачі звернулися до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини, але нотаріус, виявивши відсутність правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння у спадкодавців, відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що були складені відповідні постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Зазначене стало приводом для звернення до суду.

Ухвалою від 09.10.2024 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 11.11.2024 року о 09:00 годині (а.с.48), про що повідомлено сторін по справі (а.с.49).

Цією ухвалою суд також витребував у Приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. копію матеріалів спадкових справ № 104/2024, 105/2024 щодо майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18.10.2024 року приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. суду були надані вищезазначені копії спадкових справ (а.с.51-126).

У підготовче засідання 11.11.2024 року:

- позивачі - не прибули, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлялися згідно вимог чинного законодавства, на адресу суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутність з підтриманням позовних вимог (а.с.138, 139).

-представник позивачі підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, подала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.140);

- представник відповідача - не прибув, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлявся згідно вимог чинного законодавства на адресу суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність та з визнанням позовних вимог (а.с.127).

Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Щодо визнання права власності як за членом колгоспного двору.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч.2 ст.123 ЦК УРСР).

Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні.

Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року відповідно до запису в погосподарській книзі за 1991-1995 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ОСОБА_4 в с.Виноградівка Болградського району Одеської області, житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності належав до суспільної групи колгоспний двір.

В даному домоволодінні проживали та були зареєстровані:

голова двору - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

її чоловік - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

їх син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,

їх син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Зазначене підтверджується довідкою №495/02-40 від 30.11.2023 року, виданою старостою Виноградівського старостинського округу Болградської міської ради Одеської області (а.с.22).

На підставі витягу з погосподарської книги № 16 виданого старостою Виноградівського старостинського округу Болградської міської ради Одеської області за домогосподарством розташованим за адресою: АДРЕСА_2 закріплений особовий рахунок № НОМЕР_2 . Відомості про технічну характеристику домоволодіння відсутні (а.с.24).

14.11.2023 року Комунальним підприємством «Болградське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 на замовлення ОСОБА_1 (а.с.19-21).

Згідно довідки Комунальним підприємством «Болградське бюро технічної інвентаризації» від 12.03.2024 року №62 вбачається, що за матеріалами інвентарних справ та реєстрових книг КП «Боградське БТІ» станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок розташований за адресою:

АДРЕСА_2 не зареєстроване (а.с.23).

Відповідно до звіту про незалежну оцінку об`єкта нерухомості визначена ринкова вартість будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 42.7 кв.м за адресою АДРЕСА_2 та складає 68 000.00 гривень (а.с.25-40)

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час? законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.?

Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР).?

Положеннями пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні.

В силу зазначених вимог, позивачі та померлі особи (їх батьки) фактично є власниками зазначеного домоволодіння в рівних частках як члени колгоспного двору.

Судовим розглядом встановлено, що позивачі, кожен окремо мали намір зареєструвати право власності на свої частки зазначеного домоволодіння, однак державний реєстратор відмовив їм, позивачам у реєстрації права власності в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують набуття позивачами права власності на свої частки житлового будинку за названою адресою (а.с.32, 33, 34).

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із подальшими змінами і доповненнями.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 18 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703.

Згідно п.9 Порядку … разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

У разі коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства.

У відповідності з п.п.23, 24 Порядку … за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

За результатом розгляду заяви державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно повертає заявникові оригінали документів, поданих для державної реєстрації (крім заяви, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, інших заяв, що подавалися суб`єкту державної реєстрації прав або нотаріусу, та документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав), видає витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав у паперовій формі (у разі його формування у паперовій формі) чи у разі відмови у проведенні державної реєстрації прав - рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі (за бажанням заявника). На заяві, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, заявником у довільній формі зазначаються відомості про отримання документів у повному обсязі та проставляється власний підпис.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком … (п.40).

Так, згідно п.42 Порядку ... для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються:

1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Разом з цим, п.43 Порядку … визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:

1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з по господарської книги;

2) виписка з по господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Враховуючи наявність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (а.с.41), тобто позивачі реалізували своє право на захист в позасудовому порядку, внаслідок чого звернулися з даним позовом до суду.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст.392 ЦК України, оскільки позивачі будучи власниками житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_2 , не можуть зареєструвати право власності в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються їх права як власників, що підлягають захисту в судовому порядку.

З цих підстав, суд дійшов до висновку, що всі члени колгоспного двору фактично володіли домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 у рівних частках, тобто кожний з них по 1/4 частці:

голова двору - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

її чоловік - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

їх син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,

їх син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.22, 24).

А відтак вимоги позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання за кожним з них права власності на 1/4 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 як за членами колгоспного двору, в цій частині є обґрунтованими, доведеними, та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо визнання права власності в порядку спадкування.

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим повторно виконавчим комітетом Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області від 19.06.2015 року, актовий запис №11 (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_3 , 1951 року народження відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема, на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.12).

Згідно довідки виданою старостою Виноградівського старостинського округу Болградської міської ради Одеської області від 26.03.204 № 126/02-76 спадкодавець проживав за адресою: АДРЕСА_2 з 1978 року по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.12).

На день його смерті в цьому спадковому домоволодіння разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 були зареєстровані: дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_2 та син ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї виданою старостою Виноградівського старостинського округу Болградської міської ради Одеської області від 26.03.2023 року №128//02-76 (а.с.13).

А відтак, спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 є:

- дружина ОСОБА_4 , родинні відносини між якими підтверджуються повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №3, згідно якого шлюб зареєстровано 09.09.1980 року виконавчим комітетом Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області, актовий запис №17 (а.с.59 зворотна сторінка - 60).

- син ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 10.12.2014 року, виданим повторно виконавчим комітетом Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.17).

- син ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 04.10.2007 року, виданим повторно Виноградівською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.18).

За результатами вивченням копії спадкової справи №104/2024, заведеної 09.03.2024 року Приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.51-69) вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулися 09.03.2024 року син ОСОБА_2 , та 01.03.2024 син ОСОБА_1 .

Разом з цим нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на ім`я спадкоємців на спадкове майно до складу, якої входить 1/4 частка житлового будинку за АДРЕСА_2 , так як за час життя спадкодавець не зареєстрував своє право власності, а тому спадкоємцям рекомендовано звернутися до суду (а.с.70).

Як встановлено судом, спадщина відкрилася в момент смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , тобто в період чинності ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Статтею 12 Закону України «Про власність» однією з підстав виникнення права власності є спадкування. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Положеннями ст.549 ЦК УРСР визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини

Так, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Згідно з пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК УРСР, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подання ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Таким чином, суд врахувавши наведені норми матеріального права та обставини справи, дійшов висновку, що ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ОСОБА_1 , проживаючи разом із спадкодавцем ОСОБА_3 в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 , станом на час його смерті, фактично прийняли спадщину та вступили в управління спадковим майном.

Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ст.524 ЦК УРСР).

Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Таким чином, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , є такими, що прийняли спадщину після смерті свого батька (чоловіка), і успадкували по 1/12 частці кожен (1/4 : 3) вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_8 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданим Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10.09.2022 року, актовий запис №604 (а.с.14).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належну їй частку 1/3 (1/4 + 1/12) житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.16).

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті матері є її діти:

- син ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 10.12.2014 року, виданим повторно виконавчим комітетом Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.17).

-син ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 04.10.2007 року, виданим повторно Виноградівською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.18).

Згідно довідки, виданої старостою Виноградівського старостинського округу Болградської міської ради Одеської області від 26.03.204 № 129/02-76 спадкодавець проживала за адресою: АДРЕСА_2 з 1978 року по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.15) та до складу її сім`ї входили окрім померлої та були зареєстровані: - її сини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

За результатами вивчення копії спадкової справи №105/2024, заведеної 01.03.2024 року Приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (а.с.68-126) вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулися 09.03.2024 року син ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_9 син ОСОБА_1 (а.с.69-70).

24.05.2024 року позивачі по справі уклали між собою договір про поділ спадкового майна, як спадкоємці першої черги після смерті матері ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.84) та їм були видані свідоцтва про право на спадщину за законом згідно укладеного договору, а саме на земельні ділянки (а.с.121 зворотна сторінка - 125).

Разом з цим нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на ім`я спадкоємців на спадкове майно до складу, якої входить 1/3 (1/4 + 1/12) частка житлового будинку за АДРЕСА_2 , так як за час життя спадкодавець не зареєструвала своє право власності, а тому спадкоємцям рекомендовано звернутися до суду (а.с.41).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Стаття 1258 ЦК України визначають положення щодо черговості спадкування за законом.

Так, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Щодо спадкування за законом, то згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

А відтак, діти спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є спадкоємцями за законом першої черги після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

В силу перелічених вище норм матеріального права, а саме ст.ст.1217, 1218, 1221, 1258, 1261, 1268 ЦК України, позивачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 як спадкоємці за законом першої черги вважаються такими, що набули право на спадщину, що відкрилася після смерті матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , та якій належала 1/3 (1/4 + 1/12) частина житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та успадкували кожен по 1/6 частці (1/3 :2) вказаного домоволодіння.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачами відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.

Підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає позовні вимоги позивачів цілком обґрунтованими, та приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 293-294, 315, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Болградської міської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності на домоволодіння - задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , уродженцем с.Виноградівка Болградського району, Одеської області, паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Болградським РС ГУ ДМС України в Одеській області від 21.08.2015 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_8 право власності на:

-1/12 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 як за спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою; АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 ;

-1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як за членом колгоспного двору.

Визнати право власності за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , уродженцем с.Виноградівка Болградського району, Одеської області, паспорт № НОМЕР_9 , виданий органом 5129 від 30.09.2019 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_10 право власності на:

-1/12 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 як за спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою; АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 ;

-1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як за членом колгоспного двору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В.Кодінцева