У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Верещінської І.В., за участю секретаря судового засідання Прищепи С.С., розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Представник позивача звернулась до суду із заявою про забезпечення позову у даній справі, у якій просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 37117981; номер запису: 45836 в книзі 602-31, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

В обґрунтування заяви зазначає, що у провадженні суду знаходиться цивільна справа № 760/19031/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, а також у провадженні суду знаходиться справа № 760/18051/24 за заявою ОСОБА_4 (сина відповідача), заінтересована особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання ОСОБА_3 недієздатною. Зазначає, що ОСОБА_5 у справах № 760/19031/24 та № 760/18051/24 є однією і тією ж особою. ОСОБА_1 (позивачка по справі), є рідною матір`ю ОСОБА_2 (у першому шлюбі ОСОБА_6 , відповідачка по справі), ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 (актовий запис про народження № 61 від 21.09.1974 р. вчинений Виконавчим комітетом Жулянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області).

ОСОБА_2 з 1995 р. по 2007 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 і на період шлюбу іменувалась « ОСОБА_8 . Від цього шлюбу у ОСОБА_8 (дівоче прізвище та прізвище після розірвання шлюбу ОСОБА_9 ) народився син, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

06 листопада 2007 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (після розірвання шлюбу ОСОБА_9 ) було розірвано.

До розірвання шлюбу, в кінці 2006 року, відповідач разом з дітьми переїхала до своєї матері (позивач по справі) на постійне місце проживання у квартиру АДРЕСА_3 , де відповідач з дітьми і була зареєстрована.

Ще за час шлюбу, у 2005 році, відповідачка вирішила придбати квартиру у будинку АДРЕСА_4 на стадії будівництва (зокрема трикімнатну квартиру АДРЕСА_5 ) та уклала із забудовником договір і частинами вносила оплату за зазначену квартиру. Після фактичного припинення шлюбу, в літку 2007 року, відповідач по справі звернулася до своєї матері (позивач по справі) з проханням позичити їй гроші для продовження будівництва її квартири на що позивач погодилась.

31 липня 2007 року відповідач по справі ( ОСОБА_11 ) уклала з позивачем по справі ( ОСОБА_1 ) договір позики, відповідно до умов якого позивач передала відповідачу грошові кошти (позику) в сумі 330 000,00 грн. (триста тридцять тисяч) гривень, які відповідач зобов`язалася повернути в строк до 31 липня 2024 року. Факт отримання відповідачкою у борг грошей підтверджується розпискою. Згідно розписки відповідач отримала в борг від своєї матері гроші для внесення частини оплати за будівництво своєї квартири АДРЕСА_1 .

Зі змісту заяви вбачається, що у січні 2008 році ОСОБА_2 (донька позивачки по справі) потрапила у ДТП та отримала черепно-мозкову травму. ОСОБА_2 відразу ж госпіталізували у 17-ту Київську міську клінічну лікарню, де вона проходила стаціонарне лікування з 21.01.2008 року по 11.02.2008 р. (довідка № 283 від 01.07.2024 р. КНП «Київська міська клінічна лікарні № 17»). Оригінал медичної документації знаходиться у медичному закладі (КНП «Київська міська клінічна лікарня №17») крім того, медична документація про завдані ОСОБА_2 тілесні ушкодження в результаті ДТП також міститься в матеріалах кримінальної справи № 09-13047 заведеної з приводу ДТП, яка сталася 21.01.2008 року в м. Києві на перехресті вулиць Максима Кривоноса та Освіти (Солом`янський район), потерпіла ОСОБА_2 (Головне управління Національної поліції у місті Києві).

В заяві вказується, що як зазначали лікарі під час стаціонарного лікування, ОСОБА_2 отримала тяжкі пошкодження головного мозку, їй було рекомендовано після виписки з лікарні стати на облік до районного лікаря невролога та лікаря психіатра і продовжувати приймати призначені їй ліки.

Представник заявника зазначає, що з 2008 року стан здоров`я ОСОБА_2 став поступово погіршуватися. Як виявилось, ОСОБА_2 після виписки з лікарні припинила приймати призначені їй ліки і на облік до лікаря невролога та психіатра не стала, її постійно мучили головні болі, які вона намагалася зняти звичайним обезболюючим, що зовсім їй не допомагало. З часом ОСОБА_2 почала дивно себе поводити, стала підозрювати свою матір ( ОСОБА_1 ) у чаклунстві, що нібито вона під час приготування їжі їй щось підсипає, щоб нашкодити їй. ОСОБА_2 почала звинувачувати свою матір ( ОСОБА_1 ) і свого сина ( ОСОБА_4 ) у крадіжці речей та документів, які вона потім знаходила у тому місці де їх поклала, оскільки їх ніхто не чіпав. Потім ОСОБА_2 перестала впізнавати своїх дітей та свою матір, що призвело до того, що у серпні 2020 року ОСОБА_2 самостійно звернулася до медико-генетичного центру «Мама Папа» за генетичним аналізом на батьківство між нею та її сином ( ОСОБА_4 ). Згідно висновку генотипоскопічного дослідження № 27309 від 03.08.2020 року ОСОБА_4 є рідним сином ОСОБА_2 . Отримавши зазначений висновок ОСОБА_2 всіх рідних звинуватила, що висновок підроблений і ОСОБА_4 все одно не її син. Потім ОСОБА_2 почала вимагати від своєї молодшої доньки генетичний висновок, щоб всім довести, що вона не є її донькою.

12.07.2012 року було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (відповідач).

За період з 2008 року по 2024 рік ОСОБА_2 неодноразово зверталася за медичною допомогою до ТОВ «Медлюкс» (м. Київ, вул. Микільсько-Ботанічна, 6/8) та неодноразово проходила стаціонарне лікування у центрі психологічної допомоги ФОП ОСОБА_12 . REHAB ( АДРЕСА_6 ). Представник позивача долучає копії медичних документів, зазначаючи, що оригінали всієї медичної документації ОСОБА_2 знаходяться у медичних закладах (ФОП ОСОБА_12 . REHAB та ТОВ «Медлюкс»).

ОСОБА_2 встановлено діагноз: органічний інизофреноподібний розлад та прописано ліки оланзапін (антипсихотичний, антиманіакальний лікарський засіб, який продається з різними назвами, як Адажіо, Еголанза та відпускається виключно за рецептом) та тизерцин (нейролептик фенотіазинового ряду, який застосовується при хронічній шизофренії та хронічних галюцинаторних психозах), які необхідно було приймати на постійній основі.

У серпні 2018 року відповідачка зібрала свої речі та виїхала з квартири позивача у невідомому напрямку. Своїх дітей відповідач по справі залишила у квартирі позивача (своєї матері), зазначаючи що це не її діти, а зовсім сторонні для неї люди. Діти відповідачки залишилися жити разом зі своєю бабусею (позивачкою по справі). Відповідачка своїй матері не телефонувала, своїми дітьми не цікавилася, зустрітися із своїми рідними не бажала.

На початку 2023 року позивачу по справі стало відомо, що відповідач виставила на продаж свою єдину квартиру АДРЕСА_1 . Позивач по справі відразу впізнала квартиру своєї доньки, адже ОСОБА_1 допомагала своїй донці робити ремонт в її квартирі та купувала меблі за свої кошти. З фотографій, які розташовані на сайті dim-ria, вбачається, що квартира АДРЕСА_1 не містить слідів проживання, речі відповідачки в квартирі відсутні, де зараз проживає відповідачка не відомо. Діти відповідачки постійно проживають з бабусею (позивачем по справі) у квартирі АДРЕСА_3 та знаходились на утриманні позивача по справі.

З початку 2024 року відповідачка по справі перестала відповідати на телефонні дзвінки, в подальшому виявилось, що вона змінила свій номер телефону та звільнилася зі свого місця роботи. Відповідач не цікавиться своїми дітьми та своєю матір`ю, не дзвонить ним та не намагається з ними зустрітися, гроші взяті в борг повертати не збирається. Позивач по справі неодноразово намагалася знайти відповідача (через знайомих та друзів), але все виявилося марним. У своїй квартирі відповідач по справі не проживає, за місцем своєї останньої реєстрації відповідач також не проживає, де зараз зареєстрована відповідачка не відомо, і фактичне місце проживання відповідачки також не відоме позивачу.

Позивач вважає, що існують цілком обґрунтовані підстави вважати, що відповідачем ймовірно буде зроблена спроба продати майно, що ускладнить в майбутньому виконання рішення суду у випадку задоволення позову. Долучає копії оголошень з сайту нерухомості, з яких вбачається суттєве зниження ціни продажу квартири за останні два місяці.

Надаючи оцінку заяві про забезпечення позову, суд керується наступним.

Згідно з ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У своїй постанові від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

У відповідності до ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову, у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, за наявності яких законодавець встановив обов`язок суду щодо застосування зустрічного забезпечення (ч. 3 ст. 154 ЦПК України).

Згідно зі ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реального виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Суд погоджується з обґрунтованим припущенням заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до створення додаткових труднощів у виконанні судового рішення у випадку задоволення позову. Наразі негативні наслідки від невжиття заходів забезпечення позову переважають над тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок вжиття цих заходів.

Разом із зазначеним, суд вважає за необхідне вказати, що доводи, наведені в даній ухвалі про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, жодним чином не свідчать про доведеність позовних вимог, що в цілому підлягає перевірці та оцінці під час розгляду та вирішення справи по суті.

Проаналізувавши зміст позовних вимог та фактичні обставини справи, викладені в заяві про вжиття заходів забезпечення позову, виходячи із можливості та співмірності арешту майна боржника в межах суми боргу, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 37117981; номер запису: 45836 в книзі 602-31, яка належить на праві власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) з накладенням заборони її відчуження.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 149, 150, 153-154, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 37117981; номер запису: 45836 в книзі 602-31, яка належить на праві власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) в межах заявлених позовних вимог у сумі 330000 (триста тридцять тисяч) грн.

Позивач - ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Строк пред`явлення ухвали про забезпечення позову до виконання - три роки.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя І.В. Верещінська