РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/23795/23

Провадження № 22-ц/4815/1219/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Романчук Ольгою Миколаївною на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 червня 2024 року (ухвалене у складі судді Левчука О.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додатково понесених витрат на дитину, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додатково понесених витрат на дитину.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 25 листопада 2020 року.

Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16.12.2020 Рівненським міським судом Рівненської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання їхнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Оскільки їхній син має проблеми зі здоров`ям, тому періодично потребує обстежень, лікування згідно призначень лікаря, що тягне за собою витрачання коштів та часу, а також значних додаткових зусиль.

Відповідач будь-якої участі в понесенні додаткових витрат на дитину, що пов`язано з її хворобою, не несе, не приймає участі і у його вихованні, формуванні свідомості, плануванні дозвілля та розвитку.

Ураховуючи положення ст. 141 СК України просила стягнути з відповідача на її користь понесених додаткових витрат на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 49997,87 грн. (з урахуванням збільшених позовних вимог 62044,87 грн.) та додаткові витрати на його утримання у сумі 10000,00 грн. щомісячно з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Рівненського міського суду від 25 червня 2024 року у прийнятті доказів, долучених відповідачем до клопотання від 13.02.2024 року та у прийнятті доказів, долучених представником позивача до клопотання від 19.02.2024 року - відмовлено.

У прийнятті заяви представника позивача про збільшення позовних вимог від 26.04.2024 року - відмовлено.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 червня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додатково понесених витрат на дитину - задоволено частково

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 49 997, 87 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 в дохід держави 1 073, 60 грн судового збору.

Рішення суду обґрунтовано тим, що, здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення з відповідача додаткових витрат, суд встановив, що останні не перевищують обрахованого судом розміру.

Понесені позивачем витрати, зокрема, на проведення обстеження, придбання ліків є додатковими витратами на дитину відповідно до ст. 185 СК України, оскільки ОСОБА_3 має хронічні захворювання, у зв`язку чим потребує постійного нагляду лікарів та вживання ліків. За наведеного, в усіх перелічених витратах позивачки на дитину зобов`язаний брати участь батько (ст.ст. 141, 185 СК України та ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Щодо стягнення наперед додаткових витрат на дитину у розмірі 10000,00 грн. щомісячно, то суд не вбачає підстав для їх стягнення, оскільки позивачем не доведений необхідний щомісячний розмір таких додаткових витрат.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Романчук О.М. оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині відмови у прийнятті заяви її представника про збільшення позовних вимог від 26.04.2024 року та відмови у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення із відповідача додаткових витрат на утримання спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 10000,00 грн. щомісячно з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ураховуючи діагноз, поставлений їхньому спільному сину та те, що останній потребує постійного, у тому числі подальшого лікування та догляду для підтримки його здоров`я та нормальної життєдіяльності, відвідування лікарів та прийому препаратів, що передбачає за собою додаткові витрати, вона витрачає близько 20000, 00 грн. щомісячно.

Таким чином, судом було неправомірно прийнято рішення про відмову в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення із відповідача додаткових витрат на утримання їхнього сина в розмірі 10000,00 грн. щомісячно із дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Те саме стосується відмови суду у прийнятті заяви представника позивача про збільшення позовних вимог від 26.04.2024 року, оскільки станом на момент подання вказаної заяви не було проведено жодного засідання у справі, так як вони постійно відкладалися через безпідставні та необґрунтовані належними доказами клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

У свою чергу, в силу вимог ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, що мало місце в даному випадку.

Із рішення суду вбачається, що позивач щомісячно повинна звертатися до суду за стягненням фактично понесених витрат на лікування сина, замість того, щоб по факту отримувати щомісяця грошові кошти у вигляді половини суми, які на це витрачаються.

Просить скасувати оскаржуване рішення в частині незадоволених позовних вимог.

25 жовтня 2024 року ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволенні заяви про збільшення позовних вимог, стягнувши з нього додаткові витрати лише на суму 49997,87 грн.

Окрім того, він як батько, який піклується про стан здоров`я своєї дитини, намагався усіляко підтримувати свого сина та надавати гідну матеріальну допомогу, якої вистачало б на сплату аліментів та на додаткові витрати, що пов`язані з його лікуванням.

Рішення про сплату аліментів у розмірі, що перевищує мінімально необхідний, було ним прийнято, незважаючи на те, що з моменту винесення судового наказу про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання сина, його матеріальний стан суттєво змінився. Він одружився повторно. Від цього шлюбу має малолітню дитину, яка перебуває на його утриманні та дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною.

Також, він продовжує навчатися на денній формі навчання, що впливає на можливість бути працевлаштованим на повний робочий день.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 10 вересня 2019 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25.11.2020 у справі № 569/16837/20 шлюб між ними розірвано. Визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із матір?ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

16 грудня 2020 року Рівненським міським судом Рівненської області видано судовий наказ у справі №569/19835/20, згідно якого присуджено стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред?явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Положеннями ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що, дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Так, позивачем надані медичні документи, згідно яких їхньому спільному сину ОСОБА_3 встановлено діагноз: 93.9 - інші ураження головного мозку-ураження головного мозку не уточненої етіології. Ішемічно-гіпоксичне ураження цнс, відновний період. Вентрикулодилятація по НСГ. Синдром периферичної цервікальної недостатності (консультативний висновок спеціаліста №39922 від 14.11.2019).

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста №4397 від 31.01.2020 встановлено, що він має інші ураження головного мозку-ураження головного мозку не уточненої етіології. Ішемічно-гіпоксичне ураження ЦНС, відновний період. Синдром тонусних порушень.

Також встановлено діагноз: ураження головного мозку, не уточнене. Синдром пірамідної недостатності в лівих кінцівках (консультативний висновок спеціаліста №16204 від 02.06.2021 року).

Як стверджується МРТ головного мозку від 04.06.2021, ОСОБА_3 зроблено висновок про гліозні зміни пери-суправентрикулярної до тіл та трикутників обох шлуночків білої речовини, як наслідок гіпоксично-ішемічного ураження мозку.

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого №4935 від 16.07.2021 року ОСОБА_3 , з-поміж усього іншого, перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Рівненська обласна дитяча лікарня» РОР з діагнозом ураження головного мозку, не уточнене. Синдром рухових порушень, пірамідна недостатність зліва, затримка мовленевого розвитку як наслідок ураження цнс в перінатальному періоді. Лікувальні і трудові рекомендації: ортопедичне взуття. Масаж курсами. ЛФК постійно. Повторний курс відповідного лікування ч/з 3 місяці.

Консультативним висновком невропатолога від 31.10.2023, ОСОБА_3 встановлено діагноз: гліозні зміни пери-суправентрикулярно до тіл та трикутників обох бокових шлуночків білої речовини, як наслідок гіпоксично-ішемічного ураження головного мозку. Лівобічна пірамідна недостатність. Затримка психо-мовного розвитку.

Крім того, позивачем також надані квитанції на придбання рекомендованих ліків, квитанції про оплату медичних послуг та аналізів.

Таким чином, з огляду на викладене та, враховуючи стан здоров`я ОСОБА_3 , суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, які підтверджують, що дитина потребує постійного лікування і догляду, та, відповідно, значних матеріальних витрат.

Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції, висловленої в ухвалі Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 грудня 2009 року № 6-20478св09, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

У даному випадку, враховуючи, що ОСОБА_2 є здоровою, працездатною особою, суд вважає, що відповідач, як батько малолітнього ОСОБА_3 , повинен оплачувати частину додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, а саме захворюваннями дитини.

Однак, системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень Сімейного кодексу України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що у якості додаткових витрат на утримання дитини, які будуть понесені в майбутньому, доцільним буде визначити грошову суму у розмірі 2000,00 гривень щомісячно.

Щодо відмови у прийнятті заяви представника позивача про збільшення позовних вимог від 26.04.2024 року варто зазначити наступне.

Пунктами 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду першої інстанції від 18 грудня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у вищезазначеній цивільній справі.

Перше судове засідання для розгляду справи по суті було призначено на 16.00 год. 23 січня 2024 року з повідомленням (викликом) сторін.

У подальшому його було відкладено на 22.02.2024 року, 18.03.2024 року, 11.04.2024 року та на 25.06.2024 року.

Заяву про збільшення позовних вимог представником позивача було подано до суду 26.04.2024 року, тобто з порушенням строків, визначених ч.2 ст.49 ЦПК України. При цьому, вона не обґрунтувала поважності пропуску такого строку та не просила його поновити, а відкладення судових засідань не позбавляли позивача та її представника можливості щодо звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог у строки, передбачені ЦПК України.

За наведених обставин, суд дійшов вірного висновку про відмову в прийнятті цієї заяви.

Крім того, позивач не позбавлена права на звернення до суду із цими позовними вимогами в іншому провадженні саме з підстав, вказаних у заяві.

На підставі вищевикладеного, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХII), ст.ст. 150, 180, 185 СК України, ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Романчук Ольгою Миколаївною на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 червня 2024 року задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 червня 2024 року в частині незадоволених позовних вимог скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення із ОСОБА_2 на її користь додаткових витрат на утримання спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 10000 (десять тисяч) гривень щомісяця з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ) додаткові витрати на утримання спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 2000,00 (дві тисячі) гривень щомісяця з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ) в дохід держави 1610,40 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.