Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/2419/23
Провадження №: 2/332/81/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2024 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Погрібної О.М., за участю секретаря судового засідання Паніної Л.Д., позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки адвоката Логінової В.В., представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

встановив:

10.05.2023 ОСОБА_1 звернулася в суд із вказаним позовом (уточненим) до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно, з дня подачі заяви до суду і до досягнення сином 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання.

В обґрунтування позову зазначає , що згідно з рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.12.2019 року з відповідача на її користь стягувались аліменти на утримання сина ОСОБА_4 до досягнення дитини повноліття. Син з 01.09.2021 навчався у відокремленому структурному підрозділу «Економіко-правничий фаховий коледж Запорізького національного університету» державної форми власності, де навчався 3 курси та 30.06.2023 року здобув освіту ступеню молодший спеціаліст, спеціальність «Фізична культура і спорт» освітня програма: «Фізичне виховання» денної форми навчання. Згідно з договором про надання освітніх послуг № 293/21-КД від 01.09.2021 стипендія сину не нараховувалась та не виплачувалась. Вартість навчання за весь період склала 21 160,00 грн, які позивачка сплатила самостійно, в повному обсязі. Термін навчання становив 2021/2022- 2022/2023 навчальні роки.

Після закінчення коледжу син успішно пройшов вступну кампанію у період з 01.07.2023 року до 31.08.2023 року та 01.09.2023 року вступив до Запорізького національного університету. На даний час син Ярослав навчається у Запорізькому національному університеті, є студентом 1 курсу освітнього ступеню бакалавр, факультету фізичного виховання, здоров`я та туризму спеціальність «Фізична культура і спорт» освітня програма: «Фізичне виховання» денної форми здобуття освіти, що підтверджується довідкою університету за № 17-61/959-4.

Згідно з договором про надання освітніх послуг №533/23-БСД від 01.09.2023 року стипендія сину не нараховується та не виплачується, вартість навчання за весь період складає 43560,00 грн. За навчання сина вона сплачує гроші до початку семестру рівними платежами по 7260,00 грн, на даний час сплатила 14520,00 грн. Термін навчання 2023/2024-2025/2026 навчальні роки. Для належного забезпечення умов навчання сина, вона щомісячно витрачає приблизно 5000 грн, а саме надає сину кошти на проїзд до коледжу, на придбання обідів, підручників та канцелярських приладів, на придбання спортивного одягу та взуття та інших речей, необхідних для заняття спортом.

Позивачка працює, її щомісячна зарплата складає в середньому від 14612,93 грн до 16612,93 грн, інших доходів не має. Також зазначає, що на її утриманні ще знаходяться непрацездатні батьки, які є пенсіонерами за віком і проживають з нею.

Відповідач ОСОБА_3 на даний момент не працевлаштований, є працездатною особою, має можливість утримувати себе та своє майно, має у приватній власності земельну ділянку, яка знаходиться в строковому платному користуванні у Фермерського господарства «Світоч-СВ» , таким чином відповідач має можливість утримувати сина. Будь-яких фінансових зобов`язань щодо утримання інших осіб, відповідач не має.

У зв`язку з викладеним вважає, що визначення аліментів у твердій грошовій сумі є оптимальним способом участі батька в утриманні дитини, який забезпечить дієве виконання батьківських обов`язків та охорону прав дитини, тому вважає справедливим та можливим з боку відповідача ОСОБА_3 сплачувати щомісяця аліменти на утримання сина на період навчання у розмірі 2500,00 грн.

ОСОБА_3 відзиву на позов не надав, 13.11.2023 надав письмові пояснення, відповідно до яких позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову, в зв`язку з необґрунтованістю позову належними доказами, матеріалами справи та чинним законодавством і безпідставністю. В своїх поясненнях зазначає, що він з грудня 2023 року не працює, коли він працював, з його заробітної плати стягувалась заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина в розмірі 50%. Зазначає, що страждає на ряд захворювань, несе значні витрати на лікування, крім того на його утриманні знаходиться його матір, яка після ампутації лівої нижньої кінцівки є особою з інвалідністю 1-Б групи безстроково, потребує постійного догляду та лікування. Інших родичів, які могли би здійснювати догляд за матір`ю, він не має. Крім того зазначає, що на момент заявлення позивачкою позову - станом на 10.05.2023 року з одного боку - син, який вже досяг повноліття, ще не закінчив навчання в стаціонарі відокремленого структурного підрозділу «Економіко-правничий фаховий коледж Запорізького національного університету», оскільки це навчання повинно було закінчитися 18.06.2023 року, а з іншого боку, після цієї дати у позивачки, (так само як і у сина) право на утримання повнолітньої дитини припинилось, оскільки, відповідно до вимог ч.2 ст.199 СК України, право на утримання повнолітньої дитини припиняється у разі припинення навчання. Тому вважає, що позивачкою також не доведено належними та допустимими доказами те, що син, після закінчення навчання 18.06.2023, в липні та серпні 2023 року дійсно продовжив навчання в якомусь ВНЗ.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні 09.04.2024 підтримала позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 гривень щомісячно, з дня подачі заяви до суду і до досягнення сином 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання, але зазначила, що згодна й на аліменти в розмірі 2000,00 гривень.

Представник позивачки адвокат Логінова В.В. в судовому засіданні 09.04.2024 зазначила, що позивачка просить стягнути аліменти в розмірі 2500,00 гривень, виходячи з прожиткового мінімуму та тих витрат, які несе позивачка, а саме одяг, канцелярія, тренувальний одяг, харчування, книжки. Це становить приблизно 5000, на місяць, тому половину просить стягнути з відповідача.

Документального підтвердження щомісячних витрат сина позивачка не має, але вважають це мінімальними витратами на утримання ОСОБА_4 . Зазначила, що відповідач не працює, однак є працездатною особою, має земельну ділянку та отримує орендну плату. Позивачка також утримує своїх непрацездатних батьків, син навчається на змішаній формі навчання.

Відповідач в судовому засіданні 09.04.2024 проти задоволення позовних вимог заперечив.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні 09.04.2024 зазначив, що відповідач не може надавати сину матеріальну допомогу, бо в лютому 2023 року захворіла мати відповідача, було оперативне втручання та їй ампутували ногу вище коліна. Наразі мати відповідача є інвалідом 1 групи та потребує стороннього догляду, відповідач єдиний син, який здійснює за нею догляд. Відповідач також хворіє, він не працює, має нестабільні тимчасові підробітки. Орендну плату він не отримує, бо в серпні 2022 року було відмовлено в реєстрації додаткового договору до договору оренди землі від 02.10.2014. Орендну плату в 2022 та в 2023 роках отримував за минулі роки, однак документального підтвердження цього не має.

Третя особа ОСОБА_4 , який про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не відомо.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, приходить до наступних висновків.

Сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 08.06.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції м.Запоріжжя.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що на даний час ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 05 грудня 2019 року у цивільній справі №333/5780/16-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частина від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 26.10.2016 року, тобто з моменту звернення з відповідним позовом до суду. Рішення набрало законної сили.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 досяг повноліття.

Як вбачається з договору про надання освітніх послуг Відокремленого структурного підрозділу «Економіко-правничий фаховий коледж Запорізького національного університету» № 293/21-КД від 01.09.2021, вступником є ОСОБА_4 , замовником,- ОСОБА_1 , загальна вартість освітньої послуги на весь строк навчання складає 21160,00 грн. Відповідно до копій платіжних доручень, зазначена сума сплачена позивачкою в повному обсязі.

Відповідно до довідки Відокремленого структурного підрозділу «Економіко-правничий фаховий коледж Запорізького національного університету» № 17-61/57-4від 01.05.2023, ОСОБА_4 є студентом Економіко-правничого фахового коледжу Запорізького національного університету 3 курсу освітнього ступеня молодший спеціаліст, спеціальність: «Фізична культура і спорт», освітня програма «Фізичне виховання» денної форми здобуття освіти. Згідно з договором про навчання від 01.09.2021 за № 293/21-КД, стипендія не нараховується та не виплачується. Термін навчання 2021/2022 2022/2023.

Відповідно до копії диплому серії НОМЕР_2 , ОСОБА_5 у 2023 році закінчив Відокремлений структурний підрозділ «Економіко-правничий фаховий коледж Запорізького національного університету», здобув освітню кваліфікацію: освітньо-професійний ступінь фахової первинної освіти фаховий молодший бакалавр.

Як вбачається з договору про навчання освітніх послуг Запорізького національного університету за № 533/23-БСД від 01.09.2023, вступником є ОСОБА_4 , замовником,- ОСОБА_1 , загальна вартість освітньої послуги на весь строк навчання складає 43560,00 грн.

Відповідно до довідки Запорізького національного університету за № 533/23-БСД від 01.09.2023, ОСОБА_4 є студентом Запорізького національного університету 1 курсу освітнього бакалавр, спеціальність: «Фізична культура і спорт», освітня програма «Фізичне виховання» денної форми здобуття освіти. Згідно з договором про навчання від 01.09.2023 за №533/23-БСД, стипендія не нараховується та не виплачується. Термін навчання 2023/2024 2025/2026.

З довідки про доходи ОСОБА_1 за №4-8 від 16.05.2023 вбачається, що остання з листопада 2022 року по січень 2023 року отримала заробітну плату в розмірі 104667,21 гривень.

З розрахунку зі сплати аліментів боржника ОСОБА_3 , складеного державним виконавцем Гайдаш О.С., вбачається що ОСОБА_3 станом на 05.06.2023 має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 94024,96 гривень.

З розрахунку зі сплати аліментів боржника ОСОБА_3 , складеного державним виконавцем Гайдаш О.С., вбачається що ОСОБА_3 станом на 01.01.2024 має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 91817,20 00гривень.

З доданих позивачкою документів вбачається, що разом з нею та її сином за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які відповідно до пенсійних посвідчень є пенсіонерами за віком.

З наданих відповідачем документів вбачається, що його мати ОСОБА_8 22.02.2023 перенесла операцію з ампутації переднього відділу лівої стопи по Шапару, а 13.03.2023, - ампутацію лівої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна. Адресою проживання ОСОБА_8 є: АДРЕСА_2 , що співпадає з адресою проживання відповідача. ОСОБА_8 в період 2022-2023 р.р. пройшла ряд медичних обстежень із встановленням діагнозів.

З довідки про доходи ОСОБА_8 вбачається, що остання є пенсіонером та отримує пенсію, сума пенсії за період з 01.07.2022 по 30.06.2023 складає 48478,87 гривень.

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 166920, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 10.10.2023 встановлена перша група інвалідності «Б», безтерміново, у зв`язку із загальним захворюванням.

З довідки про доходи ОСОБА_3 за №10/67 від 21.03.2023 вбачається, що останній з серпня 2021 року по лютий 2023 року отримав заробітну плату в розмірі 184896,42 гривень, з якої сплачено аліментів 67017,85 гривень..

Як вбачається з наданої відповідачем медичної документації, останній у 2023 році проходив ряд медичних обстежень та лікування.

На підтвердження витрат на лікування відповідач надав копії ряду фіскальних чеків на придбання медичних препаратів.

Відповідно до статей 12, 76, 77 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В той же час, надані відповідачем копії фіскальних чеків на придбання медичних препаратів, самі по собі не є належними доказами у справі, оскільки відсутність у матеріалах справи медичної картки відповідача та рецептів з призначеними медичними препаратами, виключає можливість суду перевірити надані відповідачем чеки на предмет відповідності призначеному йому лікуванню.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкту від 10.01.2024 вбачається, що відповідачу ОСОБА_3 з 2013 року на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 6,8032 га, що розташована на території Кіровської сільради Вільнянського району Запорізької області. Також постановою про арешт майна, серія та номер 61504807, виданої 18.08.2021 Заводським ВДВС ПСМУ МЮ (м.Дніпро) накладено арешт на все нерухоме майно відповідача ОСОБА_3 .

З наданої на виконання ухвали суду від 06.03.2024 інформації Головного управління ДПС у Запорізькій області щодо відомостей про доходи ОСОБА_3 вбачається, що згідно з відомостями з центральної бази даних ДРФО ДПС України щодо доходів за період 2022 - 2023рр. громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 станом на 26.03.2024, ОСОБА_3 регулярно отримував заробітну плату та орендну плату.

Також представником відповідача суду надані копії документів:

-Договору оренди землі б/н від 02 жовтня 2014р, відповідно до якого орендодавець ОСОБА_3 надав ФГ «Світоч-СВ» в оренду земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кіровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, кадастровий № :02:003:0014, загальною площею 6,8032 га.

-Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 14.11.2014 щодо права оренди земельної ділянки;

-Додаткового договору до договору оренди землі б/н від 02 жовтня 2014р, відповідно до якого орендодавець ОСОБА_3 надав ФГ «Світоч-СВ» в оренду земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Семененківської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.12,2013 р. № 3699961, кадастровий № :02:003:0014, загальною площею 6,8032 га, яким строк дії договору оренди землі №б/н від 02.10.2014р. продовжено на 10 років у зв`язку з чим пункт 8 Договору викладений у наступній редакції: "Договір укладено на п`ятнадцять років, а саме до 14 жовтня 2029 року". Після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

-Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_9 за № 6443378 від 11.08.2022, якимвідмовлено у державній реєстрації іншого речового права оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0014 за суб`єктом ФГ «Світоч-СВ», у зв`язку із наявністю зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно, а саме: накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_3 , номер картки платника податку , за виконавчими провадженнями;

-Вказані документи були надані відповідачем на підтвердження того, що відповідач не отримує орендну плату, оскільки рішенням державного реєстратора 11.08.2022 року відмовлено у державній реєстрації іншого речового права оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0014. Разом з тим згідно з інформацією Головного управління ДПС у Запорізькій області щодо відомостей про доходи ОСОБА_3 вбачається, що за період 2022 - 2023рр. громадянин ОСОБА_3 у 2022 році та у 2023 році отримував орендну плату. Доказів того, що ця орендна плата виплачувалась відповідачу за минулі роки суду не надано.

-Згідно з наказом № 192 від 15.12.2023 ПрАТ «Укрграфіт», ОСОБА_3 з 15.12.2024 звільнений на підставі п.1 ст.36 КзпП України, за угодою сторін.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються СК України та передбачають обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (ч.3 ст.3 ЗУ «Про освіту»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 СК України).

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст.198 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Аналізуючи викладене, стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20 Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Крім того, законодавство, яке регулює питання стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, встановлює вичерпний перелік підстав, які суди повинні враховувати вирішуючи таку позовну вимогу. До такої підстави, зокрема належить стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 добровільно участь у витратах на утримання сина після припинення стягнення аліментів не приймає, у зв`язку з чим позивачка й звернулася до суду.

Відповідачем не заперечувалась обставина того, що він, хоча і страждає рядом захворювань, але не є особою з інвалідністю, в той же час є працездатною особою, яка може працювати та отримувати дохід.

В той же час судом враховується, що матір відповідача ОСОБА_8 13.03.2023 перенесла ампутацію лівої нижньої кінцівки на півні середньої третини стегна, є особою з інвалідністю першої групи «Б» безтерміново,

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка пред`явивши позов просила стягнути з відповідача аліменти на навчання в розмірі 2500,00 грн щомісячно, однак не надала достатніх доказів на підтвердження того, що матеріальний стан відповідача, розмір його доходів надають йому можливість сплачувати аліменти у такому розмірі.

Крім іншого, при зверненні до суду з позовом позивачкою не було надано доказів на підтвердження витрат, які здійснюються нею у зв`язку з навчанням.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Судом також враховується, що з 1 січня 2024 року в Україні встановлений розмір прожиткового мінімуму (загальний покажчик) складає 2920 гривень, для працездатних осіб, що складає 3028 гривень, мінімальна заробітна плата становить з 01 січня 2024 року 7 100 гривень; з 01 квітня 2024 року 8000 гривень.

Отже, вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, врахувавши матеріальне становище позивачки та відповідача, який є особою працездатного віку, суд доходить до висновку про те, що відповідач в змозі сплачувати щомісячно аліменти в розмірі 1500,00 грн, що не стане тягарем для платника аліментів.

При цьому, позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти на повнолітню дитину в розмірі 2500 грн.

Щодо посилань відповідача на недоведеність позовних вимог про стягнення аліментів в липні та серпні 2023 року, тобто в період часу, коли ОСОБА_4 закінчив навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Економіко-правничий фаховий коледж Запорізького національного університету», але ще не розпочав навчання у Запорізькому національному університеті, суд вважає за потрібне зазначити наступне.

Судом враховано, відповідний позов надійшов до суду саме 10.05.2023.

Разом з тим, суд зауважує, що як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.04.2023 у справі № 459/2988/19 (провадження № 61-7539св22): «Завершення повнолітньою дочкою/сином, до досягнення ними 23 років, навчання на певному освітньому рівні та: 1) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу на наступний рівень освіти; або 2) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу для здобуття освіти на наступному рівні чи за іншою спеціальністю, незалежно від того, чи відбувається це в тому самому або у різних закладах освіти, не свідчить про припинення навчання та, відповідно, саме по собі не є підставою для припинення права на утримання (аліменти)».

Як зазначено в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.05.2023 у справі № 753/20347/20 (провадження № 61-5707св22), за пунктом 19 частини першої статті 1 Закону України «Про освіту» освітня програма - це єдиний комплекс освітніх компонентів (предметів вивчення, дисциплін, індивідуальних завдань, контрольних заходів тощо), спланованих і організованих для досягнення визначених результатів навчання.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про вищу освіту» освітня (освітньо-професійна, освітньо-наукова чи освітньо-творча) програма є єдиним комплексом освітніх компонентів (навчальних дисциплін, індивідуальних завдань, практик, контрольних заходів тощо), спрямованих на досягнення передбачених такою програмою результатів навчання, що дає право на отримання визначеної освітньої або освітньої та професійної (професійних) кваліфікації (кваліфікацій). Освітня програма може визначати єдину в її межах спеціалізацію або не передбачати спеціалізації.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).

Завершення повнолітньою дочкою/сином, до досягнення ними 23 років, навчання на певному освітньому рівні та:

1) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу на наступний рівень освіти; або

2) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу для здобуття освіти на наступному рівні чи за іншою спеціальністю,

незалежно від того, чи відбувається це в тому самому або у різних начальних закладах освіти, не свідчить про припинення навчання та, відповідно, саме по собі не є підставою для припинення права на утримання (аліменти).

При цьому, як вступ (перехід) на наступний освітній рівень навчання, так і вступ (перехід) до іншого навчального закладу після завершення навчання та здобуття певного рівня освіти, пов`язані із певними часовими періодами, протягом яких не відбувається безпосередньо освітній процес, однак триває освітня діяльність, зокрема вступна кампанія (подача документів, здача іспитів, проходження співбесід, видання наказу про зарахування до навчального закладу тощо).

Такі процедури, що тривають певні періоди часу, є об`єктивними, нормативно врегульованими та їх тривалість не залежить від волі особи, яка здобуває освіту.

Виключення цих періодів із часу, протягом якого повнолітні дочка, син мають право на утримання, не узгоджується із вимогами статті 53 Конституції України, статей 1, 3, 10 Закону України «Про освіту», частини другої статті 199 СК України та є несправедливим.

Аналіз положень частини другої статті 199 СК України свідчить, що законодавець не передбачив такої можливості, як зупинення нарахування аліментів, переривання сплати аліментів у певні періоди, зокрема коли повнолітня дитина безпосередньо не бере участі в освітньому процесі, або звільнення платника аліментів від сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини у зв`язку з продовженням нею навчання в період канікул, переходу на навчання на інший освітній рівень або до іншого навчального закладу, зокрема вступу до магістратури. Правило частини другої статті 199 СК України виключно охоплює випадки припинення права повнолітньої дитини на утримання у разі припинення навчання, тобто закінчення або відрахування з навчання. Законодавець не передбачив винятку з правила частини першої статті 199 СК України, зокрема застереження про те, що канікулярний період, період вступу до вищого навчального закладу для здобуття вищого рівня освіти не входять до складу періоду нарахування та сплати аліментів одним із батьків на користь повнолітньої дитини.

Частина четверта статті 13 ЦК України проголошує, що при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Аліментні зобов`язання за своєю природою та генезою є саме морально-етичною категорією, яка втілена у нормі позитивного права. Фактично йдеться про повністю не охоплені правом, проте визнані суспільством базові принципи моралі.

Відповідно у застосуванні правил частини другої статті 199 СК України потрібно враховувати, що нерозумно і несправедливо тлумачити положення статті 199 СК України так, що аліменти на повнолітню дитину, яка навчається, виплачуються виключно за ті періоди, коли фактично триває навчальний процес.

Між закінченням шкільного навчання та початком навчання професійного чи початком отримання вищої освіти завжди існує певний проміжок часу, що зумовлено способом організації системи освіти, а також об`єктивними чинниками: особа повинна мати час для того, щоб визначитися із напрямом свого подальшого навчання (якщо вона взагалі бажає його продовжувати і не визначилася з таким напрямом раніше), а також має виконати певні формальності - зібрати і подати необхідні документи, скласти вступні іспити тощо.

Так само і в разі переходу на наступний освітній рівень особа не може вважатися такою, яка припинила навчання, адже наявність часового проміжку між закінченням підготовки за попереднім рівнем та початок навчання на наступному освітньому рівні не залежить від волі та бажання учня (студента). Тому розумний (визначений характером організації навчального процесу) період фактичної перерви у навчанні не може в таких випадках вказувати на його припинення у розумінні частини другої статті 199 СК України.

Аналогічний висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2023 року у справі №752/20152/16-ц (провадження №61-19405сво21).

При цьому, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року у цій справі № 753/20347/20 (провадження № 61-9584св21), про те, що у зв`язку з припиненням навчання особою у червні 2020 року та зарахуванням її на навчання лише з 01 жовтня 2020 року немає підстав для стягнення з боржника грошових коштів за виконавчим листом у зазначений період, тобто у період між завершенням навчання на одному освітньому рівні і до початку навчання на наступному освітньому рівні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18) зазначено, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступив Верховний Суд, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Суд зазначає, що частиною другою статті 199 СК України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Також, згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог, судовий збір у розмірі 1073,60 грн. судом покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 11-13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 430 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в твердій грошовій сумі, в розмірі 1500,00 гривень (одну тисячу п`ятсот гривень 00 коп), щомісячно, починаючи стягнення з 10 травня 2023 року, до закінчення навчання останнім, але не більше як до досягнення ним 23 років.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному обов`язковому виконанню.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається, за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://court.gov.ua/fair.

Повний текст рішення суду складено 07 червня 2024 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце проживання: АДРЕСА_1 , рнкопп НОМЕР_3 .

Представник позивача: адвокат Логінова Вікторія Володимирівна, адреса для листування: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_4 .

Представник відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , адреса: АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_5 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_5 , рнокпп НОМЕР_6 .

Суддя: О.М.Погрібна