Справа № 301/1644/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" червня 2024 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі головуючої Даруда І.А., при секретарі Сатін Н.М., за участі: представника позивача ОСОБА_1 , представника третьої особи ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовочму судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , де третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Виконавчий комітет Іршавської міської ради як орган опіки та піклування про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , де третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Виконавчий комітет Іршавської міської ради як орган опіки та піклування про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, посилаючись на те, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, зареєстрований 27.10.2012 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іршавського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом №100.

Під час шлюбу у сторін народилися доньки: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Доньки зареєстровані та проживають разом із позивачем в будинку АДРЕСА_1 . Однак в будинку позивач проводить реконструкцію і тому знімає квартиру АДРЕСА_2 . Доньки знаходяться на повному утриманні та вихованні позивача.

Сімейне життя у сторін не склалося по причині несумісності характерів та різних поглядів на життя. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 7 січня 2023 року не проживають разом. Відповідачка забрала свої речі і переїхала до своїх батьків в АДРЕСА_3 .

Відповідачка не підтримує шлюбних відносин, шлюб існує формально, оскільки кожен з них живе своїм особистим життям, сторони втратили почуття любові та поваги. На думку позивача, причини, які спонукали його наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими. ОСОБА_3 вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох, оскільки між ними склалися такі взаємини, які призвели до розлучення.

На підставі наведеного позивач просить шлюб між, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвати.

Також, позивачем було зазначено, що в сім`ї часто виникали та продовжують виникати непорозуміння, сварки, оскільки відповідачка не бажає приділяти увагу сім і' та дітям. Від цього малолітні діти сторін ОСОБА_7 і Єва страждають. Тривалий час сторони не можуть дійти взаємної згоди щодо місця проживання спільних дітей.

Із січня 2023 року, як зазначив позивач, відповідачка ОСОБА_4 забрала речі і переїхала проживати до батьківського будинку в АДРЕСА_3 , де проживає до теперішнього часу. Деякий час вона приходила до дітей, але надалі її відвідування стали рідше, а більше 7-ми місяців, взагалі не приходить. ОСОБА_3 повідомив дружину, що буде звертатися з позовом до суду для вирішення питання про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 разом з ним, але вона заперечила проти вирішення цього спору судом, і заявила, що малолітні донечки будуть жити з нею. Однак, на думку позивача проживання дітей з матір`ю суперечить їх інтересам.

Позивач займається самостійно вихованням та утриманням малолітніх дітей. Має змогу їх утримувати належним чином.

Згідно характеристики, виданої комунальним закладом Іршавський ліцей №1 Іршавської міської ради, ОСОБА_7 характеризується позитивно.

Згідно характеристики, виданої психологом комунального закладу ЗДО №2 «Сонечко», Єва характеризується також позитивно.

Факт проживання дітей з батьком стверджується актом обстеження умов проживання від 13.05.2024 р., згідно якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають в АДРЕСА_4 та мають зареєстроване місце проживання за адресою: в АДРЕСА_1 .

Відповідачка проживає у батьківському будинку в АДРЕСА_3 . Факт проживання стверджується актом обстеження умов проживання від 13.05.2024 р.

Позивач ОСОБА_3 в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, а справу розглянути без його участі.

Представник позивача - адвокат Мешко В.М. в підготовчому судовому засіданні вимоги викладені в позовній заяві підтримала, просила задовольнити такі в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_4 в підготовче судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала повністю та підтвердила всі обставини, якими позивач обрунтував свої вимоги, проти задоволення позову не заперечила, а справу просила розглянути у її відсутності.

Представник Служби у справах дітей Іршавської міської ради Горзов А.С. в підготовчому судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечила.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши докази, що були надані сторонами, суд дійшов до наступних висновків:

В підготовчому судовому засіданні судом було встановлено, що шлюб між сторонами був зареєстрований 27.10.2012р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іршавського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом №100. (а.с. 10)

Під час шлюбу у сторін народилися доньки: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтв про народження за номером НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 та номером 472019 серії НОМЕР_2 .(а.с. 11 та 13)

Сімейне життя у сторін не склалося по причині несумісності характерів та різних поглядів на життя. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 7 січня 2023 року не проживають разом. Відповідачка забрала свої речі і переїхала до своїх батьків в АДРЕСА_3 .

Відповідачка не підтримує шлюбних відносин, шлюб існує формально, оскільки кожен з них живе своїм особистим життям, сторони втратили почуття любові та поваги. На думку позивача, причини, які спонукали його наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими. ОСОБА_3 вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох, оскільки між ними склалися такі взаємини, які призвели до розлучення.

На підставі наведеного позивач просить шлюб між, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвати.

При таких обставинах справи, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є вагомими, а подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам.

Судом також було встановлено, що малолітні діти позивача ОСОБА_3 та відповідачки ОСОБА_4 - зареєстровані разом із позивачем в будинку АДРЕСА_1 . Однак в будинку позивач проводить реконструкцію і тому знімає квартиру на якій тимчасово проживає разом зі своїми малолітніми дітьми за адресою: кв. АДРЕСА_2 , на підтвердження чого позивачем було долучено договір оренди квартири від 02.12.2022 року(а.с. 30-32). Доньки знаходяться на повному утриманні та вихованні позивача.

Також, як вбачається з долучених до позовної заяви доказів, на підтвердження вимоги про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з батьком ОСОБА_3 , до суду було надано акт обстеження умов проживання від 13.05.2024 року з якого вбачається, що за адресою АДРЕСА_4 проживають ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для виховання та розвитку дітей створено всі необхідні умови, стосунки в сім`ї дружні, існує повага та взаєморозуміння. (а.с. 29)

Також, судом було досліджено психологічно - педагогічну характеристику ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що долучена до матеріалів справи (а.с. 26), з якої вбачається, що дитина охайна та чиста, завжди одягнена по погоді, оцінка адаптації в групі - висока, увага дитини стійка, не піддатлива зовнішнім впливам, соціально- побутові навички сформовані достатньо. Вихованням дитини займається батько, приводить та забирає з садка, приймає участь у всіх заходах, що проводяться у дитячому садку.(а.с. 26)

Також, було досліджено характеристику малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої вбачається, що ОСОБА_5 за період навчання зарекомендувала себе як здібна, розумна, допитлива та вихована дитина. Бере активну участь у житті класу, учениця відвідує заняття в ліцеї регулярно, стосовно батька, то такий цікавиться шкільним життям дитини, приводить та забирає доньку із закладу освіти.(а.с. 27)

При дослідженні доказів, судом також встановлено, що мати дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з сім`єю не проживає, на підтвердження чого, позивачем було долучено акт обстеження умов проживання від 13.05.2024 року з якого вбачається, що відповідачка ОСОБА_4 з січня 2023 року проживає за адресою за адресою АДРЕСА_3 .(а.с. 28). Дані обставини таож підтверджуються заявою відповідачки ОСОБА_4 в якій остання зазначила, що проти заявлених позивачем вимог про розірвання шлюбу не заперечує. Стосовно самостійного виховання та перебування на утриманні батька малолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання зауважила, що з січня 2023 року до теперішнього часу з чоловіком та дітьми не проживає та враховуючи особисту прихильність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до батька, не заперечує щодо визначення місця проживання малолітніх дітей із батьком, ОСОБА_3 , мешканцем АДРЕСА_4 залишивши дочок на його самостійному вихованні та утриманні.

Визначення місце проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_9 з батьком в повній мірі буде відповідати інтересам дітей.

В свою чергу, через канцелярію суду Службою у справах дітей Іршавської міської ради було надано лист яким підтверджено всі вищенаведені обставини та зазначено, що у виготовленні висновку Служби у справах дітей Іршавської міської ради, щодо визначення місця проживання малолітніх дітей відпала необхідність, у зв`язку наданням ОСОБА_4 письмової згоди щодо проживання малолітніх разом з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ). Копія даної письмової заяви про згоду, щодо проживання малолітніх дітей разом з батьком за №02-08/100 від 30.05.2024 року, була долучена представником Служби у справах дітей Іршавської міської ради під час судового засідання.

Отже, враховуючи всі наявні докази, що долучені до матеріалів справи, та те, що відповідачка ОСОБА_4 проти задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей разом з батьком не заперечує, позивач ОСОБА_3 вже тривалий час проживає окремо від відповідачки разом із малолітніми дітьми, для дітей створені всі належні умови для розвитку, батько дитини, доглядає за ними, забезепечує всім необхідним, , матеріально забезпечений та бажає виховувати дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до п.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

Тому, суд дійшов до висновку, що шлюб зареєстрований між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 27.10.2012 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іршавського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом №100необхідно - розірвати.

Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.ч.2, 7-9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 14 квітня 2021 року по справі № 716/591/19.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16.07.2015).

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте, найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги акти, якими зафіксовано умови проживання дітей те, що в ході судового розгляду було встановлено, що діти проживають разом з батьком, мати проживає окремо та не заперечує проти визначення місця проживання дітей з батьком. З урахуванням пріоритетності прав та інтересів дитини, а не стосунків батьків, виконання сторонами своїх батьківських обов`язків, віку дітей, їх прихильності до кожного з батьків, можливості батьків щодо створення найкращих умов для виховання, суд, за встановлених обставин, вважає за необхідне визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації якого: АДРЕСА_1 , та залишити малолітніх дітей на самостійному вихованні та утриманні батька, за місцем проживання останнього: АДРЕСА_4 .

Керуючись ст.ст .4, 12, 19, 83, 175, 177, 200, 184, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. ст.105, 110, 112, 141 СК України суд,-

Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , де третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Виконавчий комітет Іршавської міської ради як орган опіки та піклування про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей - задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 27.10.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іршавського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом №100.

Визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації якого: АДРЕСА_1 , та залишити малолітніх дітей на самостійному вихованні та утриманні батька, за місцем проживання останнього: АДРЕСА_4 .

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 загальну суму сплаченого при поданні позовної заяви судового збору в розмірі 2442,40 грн. (дві тисячі чотириста сорок дві гривні, сорок копійок)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 10.06.2024 року.

Суддя: І. А. Даруда