Постанова

Іменем України

06 червня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/6986/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1

на рішення Обухівського районного суду Київської області

від 21 листопада 2023 року

в складі судді Висоцької Г. В.

у цивільній справі №372/1053/23 Обухівського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням

У С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом, у якому посилаючись на невиплату заподіяної йому відповідачем матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, просив:

- стягнути із ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану злочинними діями відповідачки у розмірі 30 000,00 грн;

- стягнути із ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану злочинними діями відповідачки у розмірі 221 100,00 грн;

- стягнути із ОСОБА_2 витрати, понесені на проведення соціально-психологічного дослідження №17-12-22 у розмірі 6 700,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, відповідачка, унаслідок ДТП, своїми умисними діями завдала шкоди здоров`ю позивача та втекла з місця події. Внаслідок чого позивач перебував на лікуванні 23 дні.

Висновком спеціаліста судово-медичної експертизи встановлено, що ОСОБА_1 завдано тілесних ушкоджень у вигляді перелому основи нігтьової фаланги 1-го пальця лівої стопи, саден 1-4 пальців лівої стопи, стиснення - забій м`яких тканин пальців та склепіння лівої стопи.

Виявлені ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості з критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу.

У зв`язку із чим, позивач поніс матеріальну шкоду на загальну суму 30 000,00 грн на лікування та йому також завдана моральна шкода через спричинення тілесних ушкоджень, за обставинами, досліджуваними в кримінальному провадженні №0001180 від 23.08.2016, розмір якої позивач оцінює у 221 100,00 грн, що підтверджується висновком громадської організації «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень» від 17.12.2022.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції оцінюючи страждання позивача навмисно не вказував на їх тяжкість та не зазначав, що йому було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Також вважав, що розмір задоволеного судом морального відшкодування є необґрунтовано малим, не відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань, ступеню вини відповідача та є недостатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи.

Зазначав, що судом не враховано основного письмового доказу, яким позивач обґрунтовував свій позов, а саме висновку соціально-психологічного дослідження №17-12-22 та не мотивував причини його неприйняття.

Резюмував, що судом не враховано релевантну практику Верховного Суду у тотожних правовідносинах, зокрема у справі №372/1652/18, де сформульовано висновок про те, що навіть за відсутності у психолога процесуального статусу спеціаліста чи експерта, висновок може бути належним доказом у справі, якщо містить висновок про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, зокрема стосовно страждань потерпілих.

За вказаних обставин, просив змінити рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 листопада 2023 року яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач, належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги на рішення суду від 21.11.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а. с. 87, 90).

Відповідач належним чином повідомлена про розгляд апеляційної скарги позивача на рішення суду від 20.11.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а. с. 88-89, 91-96).

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона розглядається в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вислухала доповідь судді-доповідача, дослідила матеріали справи, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції та дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З обвинувального акта, вбачається, що 27 липня 2016 року, близько 15 години 50 хвилин, водій ОСОБА_2 , в світлий час, за сприятливих погодних умов, керуючи технічно-справним транспортним засобом, без пасажирів, перед початком руху вперед, автомобільною дорогою загального користування, по АДРЕСА_1 , не стежила за дорожньою обстановкою, не була уважною під час керування транспортним засобом та відповідно не реагувала на її зміну, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого своїми діями створила загрозу безпеці дорожнього руху, життю та здоров`ю громадян, а також, порушуючи вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, не переконалась в безпечності руху керованого нею транспортного засобу, та допустила наїзд керованим нею транспортним засобом на пішохода ОСОБА_1 , який безпосередньо перед наїздом знаходився попереду автомобіля в нерухомому стані.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, пішоходу ОСОБА_1 спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №131 від 22.08.2019 у ОСОБА_1 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді, перелому основи нігтьової фаланги 1-го пальця лівої стопи, саден 1-4 пальців лівої стопи, стиснення-забій м`яких тканин пальців та склепіння лівої стопи. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупим/-ими/ твердим /-ими/ предметом/-ами/ з обмеженою травмуючою поверхнею і в комплексі відносяться до тілесних ушкоджень, середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу.

Виявлені у ОСОБА_1 тілесні ушкодження могли утворитись в наслідок дії відображених під час проведення допиту потерпілого ОСОБА_1 від 25.03.2019.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №13 від 24.02.2020 виявлені у ОСОБА_1 , 1965 року народження, тілесні ушкодження утворились від дії тупим/-ими/ твердим /-ими/ предметом/-ами/ з обмеженою травмуючою поверхнею в момент отримання тілесних ушкоджень.

Грубе порушення водієм ОСОБА_2 , вимог пункту 10.1. Правил дорожнього руху України, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.»

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 06 травня 2021 року звільнено від кримінальної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди суд першої інстанції входив із недоведеності розміру таких позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

З наведеного слідує, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, а також витрат на проведену експертизу, то на нього покладено обов'язок надати докази на підтвердження завдання такої шкоди, а також докази щодо розміру завданої майнової та моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач серед іншого, пред`явив позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 30 000,00 грн вказуючи, що внаслідок ДТП ним було понесено витрати на лікування.

Позовна заява не містить зазначення доказів, що підтверджують розмір завданої майнової шкоди, як то передбачено п. 5 ч. 2 ст. 175 ЦПК України.

З позовної заяви вбачається, що до неї додано:

1. Копію примірника позовної заяви для відповідача.

2. Копія висновку соціально-психологічного дослідження №17-12-22 моральної коди.

3. Копія документу, який підтверджує витрати на проведення соціально-психологічного дослідження №17-12-22 моральної коди.

Отже, позивачем фактично не надано доказів на підтвердження розміру завданої майнової шкоди разом з поданням позовної заяви. Також до матеріалів справи під час розгляду справи судом першої інстанції будь-яких підтверджуючих доказів (квитанцій, тощо) на підтвердження розміру понесеної матеріальної шкоди, заявленої позивачем, не подавалось.

Позивач в апеляційній скарзі хоч і просить змінити рішення суду та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, однак у мотивувальній частині не наводить жодного доводу щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни судового рішення в цій частині та задоволення таких позовних вимог про стягнення майнової шкоди, у зв`язку із їх недоведеністю.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, суд виходив з доведеності позивачкою завдання йому моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки позивачем доведено факт завдання йому моральних страждань унаслідок вчинення відповідачкою злочину.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру завданої йому моральної шкоди ОСОБА_1 подав до суду висновок соціально-психологічного дослідження №17-12-22 від 17.12.2022 Громадської організації «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень».

Вказаний висновок виконаний ФОП ОСОБА_3 та затверджений рішенням правління ГО «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень» ОСОБА_4 .

До вказаного висновку долучено свідоцтво про реєстрацію авторського права на збірник творів «Методологія застосування загальновідомих психодіагностичних методик при дослідженні моральної шкоди» авторства ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , дипломи та сертифікати ОСОБА_6 щодо його освіти та участі у профільних заходах. Також долучено судову практику різних інстанції за 2015-2018 роки.

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що хоча ФОП ОСОБА_6 не є експертом у розумінні ст. 10 ЗУ «Про експертизу», оскільки відсутні відомості, що він пройшов відповідну підготовку та отримав кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності, висновок соціально-психологічного дослідження №17-12-22 від 17.12.2022 є належним доказом завдання ОСОБА_1 моральної шкоди, з огляду на наступне.

Верховний Суд у справі 372/1652/18 від 09.11.2022, дійшов висновку про те, що навіть за відсутності у психолога процесуального статусу спеціаліста чи експерта, висновок може бути належним доказом у справі, якщо містить висновок про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, зокрема стосовно страждань потерпілих.

Враховуючи, що наданий позивачем висновок соціально-психологічного дослідження №17-12-22 від 17.12.2022 є доказом на підтвердження завдання моральної шкоди, однак не є висновком спеціаліста чи експерта, витрати понесені позивачем на складання даного висновку, не є судовими витратами в силу положень ст. 133 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем розміру моральної шкоди, яку він доводив у позовній заяві, а саме 221 100 грн.

Як вбачається із долученого позивачем висновок соціально-психологічного дослідження №17-12-22 від 17.12.2022, дослідження проводилося порівняльним методом на основі судової практики Верховного Суду за 2018 рік та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за 2015 роки, однак вказана судова практика не є релевантною практикою Верховного Суду у спорах з тотожними правовідносинами у 2023 році.

Крім того, з висновку соціально-психологічного дослідження №17-12-22 від 17.12.2022 вбачається, що проводилося психологічне дослідження душевних страждань, а саме: тест Люшера (МКВ); тепінг-тест; тест міні мульт; тест М. Рокіча; інструментальні цінності; тест портретних виборів МПВ; методика SCL-90-R; та проективні тести, однак вказані тести стосуються виключно психологічного портрету особи, яку тестують та не встановлено даним дослідженням глибини моральних страждань та причинного зв`язку між такими стражданнями ОСОБА_1 та протиправними діями ОСОБА_2 . Натомість у мотивувальній частині дослідження відсутні обґрунтування вказаного у резолютивній частині висновку розміру 221 100,00 грн.

Натомість з дослідження №17-12-22 від 17.12.2022 вбачається, що ОСОБА_1 завдана моральна шкода унаслідок спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинило розлад здоров`я на понад 21 день.

Крім того, з висновку експерта, здійсненого у кримінальному провадженні вбачається, що унаслідок ДТП у ОСОБА_1 отримав ушкодження у ОСОБА_1 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому основи нігтьової фаланги 1-го пальця лівої стопи, саден 1-4 пальців лівої стопи, стиснення-забій м`яких тканин пальців та склепіння лівої стопи, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу.

Отже наявні у матеріалах справи докази не доводять, що спричинені відповідачем дії призвели до тривалого відновлення, тривалого порушення звичайного укладу життя, тяжких моральних страждань, ускладненого перебігу відновлення, натомість з висновку експерту здійсненого у кримінальному провадженні вбачається, що виявлені у ОСОБА_1 тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості, що спричинило розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Таким чином, позивачем не доведено, що моральні страждання, яких позивач зазнав унаслідок ДТП, призвели до тривалого розладу здоров`я, а відтак і про позбавлення його можливостей реалізації своїх звичок і бажань, порушення нормальних життєвих та соціальних зв`язків. А тому, заявлена позивачем моральна шкода у розмірі 221 100,00 грн є необґрунтованою та недоведеною.

З урахуванням вищенаведених обставин, а також наявності у справі доказів того, що протиправними діями ОСОБА_2 завдано позивачу моральної шкоди, виходячи із доведеного розладу здоров`я ОСОБА_1 на строк понад 21 добуколегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обґрунтований розмір такої шкоди становить 5 000,00 грн.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у своїй апеляційній скарзі позивач.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційних скарг без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська