Єдиний унікальний номер судової справи: 487/7730/24
Номер провадження 22-ц/812/1661/24 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В. ,

за участю представника заявника - адвоката Міщенко С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», подану в його інтересах адвокатом Міщенко Світланою Іванівною

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2024 року, постановлену під головуванням судді - Дерепи К.М., в приміщенні того ж суду по справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (надалі - ТОВ «ФК «Форінт») про здійснення процесуального правонаступництва та заміну сторони у виконавчому провадженні,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» звернулося до суду із заявою про здійснення процесуального правонаступництва та заміну сторони у виконавчому провадженні.

Заява обґрунтована тим, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2009 року було задоволено позов ПАТ «Мегабанк» та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Мегабанк» суму заборгованості за кредитним договором № 240-14П/2007 від 28 серпня 2007 року в розмірі 359 869, 12 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 28 серпня 2007 року, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 , стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Мегабанк» штрафи в сумі 56 907,15 грн.

На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчі листи які на даний час перебувають на примусовому виконанні Заводського ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

На підставі протоколу електронного аукціону від 28 березня 2024 року між АТ «Мегабанк»» та ТОВ «ФК «Форінт» 27 травня 2024 року укладено Договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого права вимоги до позичальника - ОСОБА_2 за кредитним договором №240-14П/2007 від 28 серпня 2007 року та іпотекодавця - ОСОБА_3 за іпотечним договором від 28 серпня 2007 перейшло до ТОВ «ФК «Форінт».

Посилаючись на викладене, заявник просив суд здійснити процесуальне правонаступництво сторони (позивача) у справі №2-3618/09 АТ «Мегабанк» на ТОВ «ФК «Форінт»; замінити стягувача АТ «Мегабанк» його правонаступником ТОВ «ФК «Форінт» за виконавчим провадженням з примусового виконання виконавчого листва №2-3618/2009, виданого 12 березня 2010 року Заводським районним судом м. Миколаєва щодо стягнення на користь ПАТ «Мегабанк» суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 359869,12 грн, де боржником є ОСОБА_2 ; замінити стягувача АТ «МЕГАБАНК» його правонаступником ТОВ «ФК «Форінт» за виконавчим провадженням з примусового виконання виконавчого листва №2-3618/2009, виданого 12 березня 2010 року Заводським районним судом м. Миколаєва щодо стягнення на користь ПАТ «Мегабанк» штрафів в сумі 56 907, 15 грн де боржником є ОСОБА_3 ; замінити стягувача АТ «Мегабанк» його правонаступником ТОВ «ФК «Форінт» за виконавчим провадженням з примусового виконання виконавчого листва №2-3618/2009, виданого 12 березня 2010 року Заводським районним судом м. Миколаєва щодо стягнення на користь ПАТ «Мегабанк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 28 серпня 2007 року а саме - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . яка належить на праві власності ОСОБА_3 , що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва № 2-1564/2006 від 21 лютого 2006 pоку, зареєстрованим ММБТІ, реєстровий №14081461.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2024 року заяву ТОВ «ФК «Форінт» задоволено частково. Замінено стягувача АТ «Мегабанк» його правонаступником ТОВ «ФК «Форінт» за виконавчим провадженням з примусового виконання виконавчого листва №2-3618/2009, виданого 12 березня 2010 року Заводським районним судом м. Миколаєва щодо стягнення на користь ПАТ «Мегабанк» суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 359869,12 грн, де боржником є ОСОБА_2 . В решті заявлених вимог відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що заявником доведено заявлені вимоги в частині заміни стягувача за виконавчим провадженням з примусового виконання виконавчого листа №2-3618/2009, виданого 12 березня 2010 року Заводським районним судом м. Миколаєва щодо стягнення на користь ПАТ «Мегабанк» суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 359869,12 грн, де боржником є ОСОБА_2 . У задоволенні вимоги здійснення процесуального правонаступництва сторони (позивача) у справі №2-3618/09 АТ «Мегабанк» на ТОВ «ФК «Форінт» слід відмовити, оскільки розгляд цивільної справи №2-3618/09 завершено, рішення набрало законної сили і заявник звернувся про заміну сторони стягувача на стадії виконавчого провадження в порядку вирішення процесуального питання, пов`язаного з виконанням судового рішення, яке регулюється розділом VI ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження». Також суд вважав, що не підлягає задоволенню вимоги, які стосуються заміни стягувача на ТОВ «ФК «Форінт» у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих листів №2-3618/09, виданих 12 березня 2010 року Заводським районним судом м. Миколаєва, де боржником є ОСОБА_3 з підстав недоведеності.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду в частині відмови ТОВ «ФК «Форінт» в здійсненні процесуального правонаступництва позивача у справі №2-3618/09 та заміні стягувача у виконавчих провадженнях відносно ОСОБА_3 представник товариства - адвокат Міщенко С.І. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила ухвалу суду в частині відмови у задоволенні вимог заяви скасувати та винести постанову, якою задовольнити заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано висновки Верховного Суду викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 08 лютого 2022 року (справа №2-7763/100). Крім того, не надано оцінки доказам, що підтверджують примусове виконання судового рішення від 30 листопада 2009 року у справі №2-3618/09 відносно ОСОБА_3 .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`явилися, про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Зважаючи на вимоги статей 128, 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення учасників справи, які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи, враховуючи, зокрема, що матеріали справи є достатніми для проведення судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заявника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28 серпня 2007 року між ВАТ «Мегабанк», правонаступником якого є АТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №240-14П/2007 за умовами якого, останній надано кредит у загальному розмірі 265 500 грн.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 28 серпня 2007 року укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір з ОСОБА_3 , предметом якого є належна на праві власності останньому квартира АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2009 року по справі № 2-3618/09 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Мегабанк» суму заборгованості за кредитним договором № 240-14П/2007 від 28 серпня 2007 року в розмірі 359 869, 12 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 28 серпня 2007 року, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 , стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Мегабанк» штрафи в сумі 56 907,15 грн.

На підставі вищевикладеного рішення суду були видані виконавчі листи, відносно боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та відкрито виконавче провадження, що підтверджується постановами державного виконавця Заводського відділу ДВС.

На теперішній час виконавчі документи щодо стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки з боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають на примусовому виконані Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Так, згідно інформації за результатам пошуку виконавчих проваджень в АСВП станом на 22 серпня та 26 серпня 2024 року перебувають на примусовому виконанні - виконавче провадження №59344984 від 31.07.2019 року стягувач АТ «Мегабанк» боржник ОСОБА_2 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого 12.03.2010 року Заводським районним судом м. Миколаєва, щодо стягнення суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 359 869,12 грн, виконавче провадження НОМЕР_1 від 10.09.2012 року стягувач АТ «Мегабанк» боржник ОСОБА_3 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого 20 серпня 2012 року Заводським районним судом м. Миколаєва щодо стягнення штрафу 56 907,15 грн, а також виконавче провадження №34128594 від 10.09.2012 року щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 28.08.2007 року, а саме - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_3 , що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва № 2-1564/2006 від 21 лютого 2006 pоку, зареєстрованим ММБТІ, реєстровий номер14081461.

27 травня 2024 року між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Форінт» укладено договір про відступлення права вимоги №GL3N225744, згідно з умовами якого, право вимоги до позичальника та до майнового поручителя за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором №240-14П/2007 від 28 серпня 2007 року та всіма іншими похідними договорами, а саме договором іпотеки від 28 серпня 2007 року, перейшло до ТОВ «ФК «Форінт», що також підтверджується реєстром боржників.

Заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Зокрема, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення.

З огляду на зміст наданих заявником до заяви договорів про відступлення прав вимоги та наведених положень закону відбулася заміна кредитора у правовідносинах щодо виконання кредитного договору № №240-14П/2007 від 28 серпня 2007 року, а також і його права та обов`язки перейшли до ТОВ «ФК «Форінт».

З урахуванням наданих доказів заявник набув права вимоги до позичальника та майнового поручителя за кредитним договором №№240-14П/2007 від 28 серпня 2007 року.

Згідно зі статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян та підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Аналогічні положення викладені у статті 14 ЦПК України в редакції до 15 грудня 2017року, чинній на момент ухвалення судового рішення у цій справі та видачі судом на його виконання виконавчих листів.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 431 ЦПК України). Аналогічні положення були передбачені статтею 368 ЦПК України в редакції до 15 грудня 2017 року, чинній на момент набрання законної сили судовим рішенням у цій справі та видачі судом на його виконання виконавчого листа.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 18 Закону №1404-VIII).

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження (частина п`ята статті 15 Закону№1404-VIII).

Із вказаним нормами Закону кореспондується положення частин 1, 2 статті 442 ЦПК України про те, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення (згідно із пунктом 1 частини першої статті 26 Закону про виконавче провадження). Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (згідно із частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VIII).

Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, зокрема у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону (пункт 5 частини першої статті 34 Закону №1404-VIII).

З метою розгляду справи колегія суддів також вважає за необхідно врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10.

Так, Верховний Суд в пунктах 71-85, 124-130 цієї постанови виснував, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом. Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Відповідно до висловлених раніше правових висновків Великої Палати Верховного Суду (дивитись mutatis mutandis постанову Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17, пункти 73-75) оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Але заміна учасника справи не обов`язково означає заміну сторони відкритого виконавчого провадження.

На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник не позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження відкривається на підставі пред`явлення виконавчого документа до виконання, а частина п`ята статті 442 ЦПК України передбачає можливість заміни стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження (у тому числі повторного за обґрунтованих підстав при повторному зверненні з виконавчим документом, оскільки зазначена стаття ЦПК України цього не виключає, а Закон про виконавче провадження передбачає таку можливість). Щодо вчинення інших дій у межах виконавчого провадження, передбачених Законом про виконавче провадження, то процесуальні дії конкретного процесу не можуть здійснюватися поза межами цього процесу, а тому такі дії як процесуальні можуть здійснюватися лише в межах відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу. Якщо законом передбачена можливість здійснення інших дій сторін судового процесу, пов`язаних зі здійсненням виконавчого провадження, то для таких дій набуття статусу сторони відкритого виконавчого провадження не вимагається, як-от для заміни стягувача у виконавчому документі відповідно до частини п`ятої статті 442 ЦПК України.

Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.

Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництво, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі.

Отже, у справі, яка переглядається, відбулося матеріальне правонаступництва щодо сторони кредитора у зобов`язанні (стягувача) у справі після набранням заочним рішенням законної сили та відкриття виконавчого провадження з виконання цього рішення суду, тобто на стадії виконання судового рішення.

За такого з урахуванням викладеної вище правової позиції Верховного Суду, яку суд зобов`язаний врахувати в силу частини 4 статті 263 ЦПК України, ТОВ «ФК «Форінт» як правонаступник позивача у справі і стягувача у виконавчому провадження, маючи на меті отримання виконання судового рішення в межах вже відкритого виконавчого провадження правомірно звернулося із заявою про заміну ним стягувача у справі.

На зазначене суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні вимоги щодо здійснення процесуального правонаступництва у справі № 2-3618/09 з АТ «Мегабанк» на ТОВ «ФК «Форінт».

Крім того, суд вважав, що не підлягають задоволенню вимоги, які стосуються заміни стягувача на ТОВ «ФК «Форінт» у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих листів щодо боржника ОСОБА_3 за недоведеністю цих вимог.

Колегія не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Так, на підтвердження своїх вимог, заявником надано постанови про відкриття виконавчих проваджень та Інформацію за результатам пошуку виконавчих проваджень в АСВП станом на 22 серпня та 26 серпня 2024 року, з яких вбачається, що на примусовому виконанню, перебувають виконавче провадження НОМЕР_1 від 10.09.2012 року, стягувач АТ «Мегабанк» боржник ОСОБА_3 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого 20 серпня 2012 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення штрафу 56 907,15 грн, а також виконавче провадження № 34128594 від 10.09.2012 року щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва щодо звернення стягнення нам предмет іпотеки за іпотечним договором від 28.08.2007 року, а саме - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_3 , що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва № 2-1564/2006 від 21 лютого 2006 pоку, зареєстрованим ММБТІ, реєстровий номер14081461.

Крім того, під час апеляційного розгляду справи, заявником було надано виконавчі листи про стягнення на користь ПАТ «Мегабанк», правонаступником якого є АТ «Мегабанк» з ОСОБА_3 суми штрафу 56 907,15 грн та звернення стягнення на належну його трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 за іпотечним договором від 28 серпня 2007 року.

Отже, наведене свідчить про те, що на примусовому виконані перебувають виконавчі листи щодо виконання заочного рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2009 року про стягнення з ОСОБА_3 суми штрафів та звернення стягнення на належну йому квартиру, що є предметом іпотеки за договором іпотеки від 28 серпня 2007 року, до якого заявник ТОВ « ФК «Форінт» набув права вимоги.

З огляду на викладене відсутні підстави для відмови у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Форінт» про здійснення процесуального правонаступництва у справі та заміни сторони у виконавчому провадженні відносно боржника ОСОБА_3 .

За такого, на підставі п.1. 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України ухвалу суду в частині відмови у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Форінт» про здійснення процесуального правонаступництва у справі та заміни сторони у виконавчому провадженні відносно боржника ОСОБА_3 слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви в цій частині.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», подану в його інтересах адвокатом Міщенко Світланою Іванівною - задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2024 року в частині відмови у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про здійснення процесуального правонаступництва у справі та заміни сторони у виконавчому провадженні відносно боржника ОСОБА_3 скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви в цій частині.

Замінити Акціонерне товариство «Мегабанк» на користь якого ухвалене заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2009 року у цивільній справі № 2-3618/09, його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт».

Замінити стягувача Акціонерне товариство «Мегабанк» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» за виконавчим провадженням з примусового виконання виконавчого листа, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 20 серпня 2012 року про стягнення на користь Акціонерного товариства «Мегабанк» з ОСОБА_3 штрафів в сумі 56 907, 15 грн.

Замінити стягувача Акціонерне товариство «Мегабанк» його правонаступником за виконавчим провадженням з примусового виконання виконавчого листа, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 20 серпня 2012 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 28 серпня 2007 року, а саме - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_3 , що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва № 2-1564/2006 від 21 лютого 2006 pоку, зареєстрованим ММБТІ, реєстровий номер14081461.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 11 листопада 2024 року.