ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/2571/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої майну фізичних або юридичних осіб
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Сєришевої Ольги Сергіївни на рішення Київського районного суду м.Харкова від 23 квітня 2024 року, по справі № 953/21803/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , в особі законного представника ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , в особі законного представника ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_4 звернувся до з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , в особі законного представника ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6 , про солідарне стягнення матеріальної шкоди в сумі 15 858 грн. та моральної шкоди в сумі 35 000 грн. Також позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн., витрати на проведення оцінки майна в сумі 1 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що внаслідок залиття 20.08.2020 належної йому та третій особі на праві власності квартири АДРЕСА_1 його була завдана матеріальна та моральна шкода у вищевказаному розмірі.

Відповідачі проти задоволення позову заперечували посилаючись на відсутність події залиття 20.08.2020 кв. АДРЕСА_1 . Також зазначили, що події на які посилається позивач мали місце у 2016 р. та ними у повному обсязі за рішенням суду відшкодована завдана залиттям шкода. Вважають, що позивач зловживає своїми процесуальними правами та обов`язками, вводить суд в оману з приводу дійсних обставин справи, звертаючись до суду з позовом за відсутності предмета спору, оскільки даний спір вирішений у 2016 р. Також зазначили, що Акт від 06.11.2020р. є неналежним доказом за не обстеженням квартири відповідачів, не виявлення комісією причини залиття, недоведеності зв`язку між діями відповідачів та заподіяною шкодою, не встановлення дати залиття за недоведеності позивачем, як усунення наслідків попереднього залиття, що було предметом судового розгляду в 2016р., так і відмінності пошкоджень, на які посилається позивач від спричинених залиттям раніше, збиток за які вже відшкодований на виконання судового рішення.

08.04.2021 ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_4 із зустрічним позовом про відшкодування моральної шкоди в сумі 35 000 грн., стягнення витрат на правову допомогу в сумі 10 000 грн.

Зустрічна позовна заява мотивована, тим, що відповідач посилався на завдання йому моральної шкоди безпідставним зверненням позивача до суду, яке зумовлює витрати часу та коштів на правову допомогу, захищати свою честь та гідність за розповсюдження недостовірної інформації про подію.

Позивач заперечував проти задоволення зустрічного позову з огляду на не спростування відповідачами належними та допустимими доказами їх вини у залитті його квартири та зазначив, що залиття його квартири відповідачами відбулось вдруге, за зображенням на фотознімку наслідків залиття кухні лічильника газу, встановленого у 2020р .

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2024 року позов було частково задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 15 858 грн., моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового в сумі 840, 80 грн., а саме по 280, 27 грн. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати за проведення звіту про оцінку майна в сумі 1 000 грн., а саме по 333, 33 грн. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правову допомогу в сумі 3 000 (три тисячі) грн., а саме по 1 000 грн. з кожного.

В іншій частині позову - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , в особа законного представника ОСОБА_3 , про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представниця відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Сєришева О.С. в апеляційній скарзі просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 , а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі. Стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати.

Вказано, що Акт від 06.11.2020 р., який було покладено в основу рішення, був складений у порушення вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76. акт складено не відразу після дати залиття, яку зафіксовано зі слів позивача, а через понад два місяці. До того ж, позивач звернувся до КП «Жилкомсервіс» лише 30.10.2020 року. В актах повинна бути вказана чітка причина залиття, як того вимагає Додаток 4 до п. 2.3.6 зазначених Правил: "чітко зазначити причини". Проста фіксація слідів замокання стелі не може бути розцінена як належний доказ того, що залиття сталося з вини Відповідача. Акт є неналежним доказом за не обстеженням квартири відповідачів, не виявлення комісією причини залиття, недоведеності зв`язку між діями відповідачів та заподіяною шкодою, не встановлення дати залиття за недоведеності позивачем, як усунення наслідків попереднього залиття, що було предметом судового розгляду в 2016р., так і відмінності пошкоджень, на які посилається позивач від спричинених залиттям раніше, збиток за які вже відшкодований на виконання судового рішення.

Зазначено, що Акт про залиття має бути складений у строки максимально наближені до моменту залиття, з огляду на необхідність встановлення конкретних причин залиття, обсягів ушкоджень. Враховуючи наведене, вказаний акт не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, а отже, не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди та бути покладеним в основу аргументації судового рішення. Складання акту про наслідки залиття житлового приміщення з порушенням вищевказаних вимог (діючого законодавства) є однією з підстав для відмови в задоволенні позовної заяви, оскільки акт, в розумінні закону, є єдиним документом, яким підтверджується факт залиття квартири. Вказане твердження підтверджується висновком Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі N 2-1974/11, в якому зазначено наступне: "виходячи з викладеного, правильним є висновок суду першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився апеляційний суд, що вищевказаний акт від 12 грудня 2007 року не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, в ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, інші необхідні для такого документа реквізити. Тому цей акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди".

Зауважено, що висновок суду першої інстанції про доведеність розміру завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, врахувавши акт про залиття квартири та висновок експерта не є таким, що відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи. Підстави для відшкодування моральної шкоди на користь позивача також відсутні, оскільки завдання позивачу матеріальної шкоди неправомірними діями відповідача не встановлено. Подання позивачем завідомо безпідставного позову з метою отримання з відповідачів за первісним позовом матеріальної вигоди за одне і те ж залиття, розповсюдження недостовірної інформації про залиття ними квартири ставить їх в незручне становище, принижує їх честь та гідність, у зв`язку з чим, позивачі за зустрічним позовом мають право на відшкодування моральної шкоди.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що належними й допустимими доказами доведено, що внаслідок залиття з вини відповідача, як власника квартири, майну позивача завдано шкоди, розмір якої ними доведено. Доказів того, що залиття належної позивачам квартири відбулися з вини інших осіб та, як наслідок, відповідальність за завдану шкоду має бути покладена не на відповідача, суду не надано. У частині заявлених позивачами вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач своїми неправомірними діями порушив права позивача, та, з урахуванням принципів розумності та справедливості, оцінив розмір відшкодування у сумі 5 000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки первісний позов задоволено, тому підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

У пунктах 8, 9 ч.2 ст.19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно п.3 ч.2 ст. 11 ЦК України, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст.526 ЦК України передбачено, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

За змістом положень ч.1 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах 1 та 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової шкоди підлягає: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19 (провадження № 61-15575св20), від 19 лютого 2020 року у справі № 369/8038/17 (провадження № 61-1857св19).

Згідно із ч.4, ч.5 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст.322 цього Кодексу власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію.

Згідно з ч.3 ст.156 ЖК України власник квартири та члени його сім`ї повинні дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири).

Відповідно до вимог ст.ст. 177,179 ЖК України громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитись до сантехнічного обладнання, користуватися будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинкових територій.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

В додатку № 4 до Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.

В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

При цьому, обов`язкового складення актів безпосередньо у момент залиття Правила не вимагають.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачу та третій особі, на праві спільної сумісної власності, належить квартира АДРЕСА_1 , про що свідчить свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 25.03.1998р. (а.с.13 т.1)

Відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №237160126 від 15.12.2020 (а.с.16-17 т.1).

З Акту від 06.11.2020, затвердженого начальником дільниці №15 КП «Жилкомсервіс» В.І. Курцевим, від 06.11.2020 р., вбачається наступне «комісія у складі: начальника дільниці № 15 КП «Жилкомсервіс» ОСОБА_7 , інженера дільниці №15 КП «Жилкомсервіс» Глєбової Ю.Г., майстра дільниці №15 КП «Жилкомсервіс» ОСОБА_8 , за зверненням мешканця кв. АДРЕСА_1 з питань залиття квартири. Характеристика житлового будинку: 9 поверхів, 6 під`їздів, 1990 р. споруди, покрівля м`яка, обладнаний системами ГВ, ХВ, ВВ, ЦО. При обстеженні виявлені: в кухні стіни обклеєні шпалерами, є сліди залиття руді плями на приблизній площі 5м2, в кімнаті стіни обклеєні шпалерами, є часткове відшарування шпалер на приблизній площі 12м2, в коридорі стеля побілена, на стелі є сліди залиття плями приблизно площею 0,5м2. Залиття сталося з вище розташованої квартири АДРЕСА_3 , зі слів заявника, залиття сталося 20 серпня 2020р.» (а.с.18 т.1).

Листом №К-20/17117.07.03 від 19.11.2020 директор КП «Жилкомсервіс» повідомив позивача про те, що на момент огляду 06.11.2020 спеціалістами дільниці 15 КП «Жилкомсервіс», в ході проведеного обстеження кв. АДРЕСА_1 , факт залиття з вище розташованої кв. АДРЕСА_3 підтвердився, по факту залиття складений відповідний акт (а.с.19 т.1).

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру відшкодування позивач надав звіт про оцінку майна за №11У/1120/05 від 25.11.2020р., розмір матеріальної шкоди завданої залиттям кв. АДРЕСА_1 становить 15 858, 10 грн.

12.12.2016 рішенням Київського районного суду м. Харкова стягнуто у солідарному порядку з відповідачів 1,2 та 3 на користь позивача та третьої особи матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття 05.08.2016 р. кв. АДРЕСА_1 у сумі 7 498 грн.

12.02.2020 позивач встановив газовий лічильник, що підтверджується Договором на зберігання вузла обліку природнього газу від 12.02.2020, Актом прийому-передачі вузла обліку природнього газу на відповідальне зберігання від 12.02.2020.

Розмір матеріальних збитків, завданих внаслідок затоплення квартири позивача становить 15858,00 грн та відповідачем не спростований.

Вину у завданій позивачу шкоді відповідачем не спростовано.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_4 довів розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивачів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що завдана позивачам шкода підлягає відшкодуванню відповідачем.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Належним доказом розміру матеріальної шкоди може слугувати, наприклад, висновок експертизи, кошторис складений відповідною будівельною організацією (зазначені висновки містяться в ухвалах ВССУ від 16 листопада 2016р. у справі № 644/11576/15-ц; від 31 травня 2017 року у справі № 761/10016/13-ц; від 17 серпня 2017 у справі № 667/8086/15-ц).

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру відшкодування позивач надав звіт про оцінку майна за №11У/1120/05 від 25.11.2020р., розмір матеріальної шкоди завданої залиттям кв. АДРЕСА_1 становить 15 858, 10 грн.

Колегія суддів зазначає, що відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири ОСОБА_4 . Клопотань про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача не заявляв та не надав інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачам майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19 (провадження № 61-15575св20), від 19 лютого 2020 року у справі № 369/8038/17 (провадження № 61-1857св19).

Посилання відповідачів на те, що акт від 06.11.2020 не відповідає вимогам чинного законодавства, є безпідставними, виходячи з наступного.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила) передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

В додатку № 4 до Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.

В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Як вбачається з акту від 06.11.2020 в ньому зазначені конкретні причини залиття приміщень, вказано площу залиття, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та особу, яка допустила таке залиття; наявний висновок про встановлення вини особи, яка вчинила залиття та інші необхідні для такого документа реквізити, а тому цей акт є належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди. Його підписано начальником дільниці №15, інженером дільниці №15, майстром дільниці №15 та затверджено начальником дільниці №15 КП «Жилкомсервіс» ОСОБА_7 (а.с.18 т.1)

Вказаний акт обстеження складений у відповідності до вимог пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 N 76. Даних на спростування висновків, викладених у акті, матеріали справи не містять.

В указаному акті не зафіксовано відомості щодо винної сторони, однак відсутність такої інформації не спростовує інші зазначені у ньому відомості про залиття у залиття квартири, де мешкає позивач.

Тому суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки вказані в акті відомості відповідачем не спростовані, а сам акт є достовірний та містить інформацію, яка має значення для справи, тому суд першої інстанції обґрунтовано взяв його до уваги, а наведені з цього приводу доводи скарги мають лише формальний характер та не спростовують належність цього доказу.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_4 у частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вірно врахував таке.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина четверта статті 23 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

З урахуванням встановлених обставин під час розгляду справи щодо складу цивільного правопорушення, за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, у тому числі й моральної, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про обґрунтованість таких вимог позивачів.

Стягуючи із відповідача на користь позивача 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував тривалість порушення прав позивачів, час та зусилля, які потрібні для відновлення попереднього стану, глибину його душевних та психічних страждань, пов`язаних із пошкодженням майна, порушення нормального ритму життя, тяжкість вимушених змін (неможливість користування належним позивачам майном), а також вимоги розумності та справедливості.

З урахуванням встановлення факту залиття квартири позивача, причини та розміру завданої шкоди його майну та враховуючи, що відповідачі, як власник квартири на час виникнення спірних правовідносин не довели відсутність їх вини у заподіянні шкоди, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається адвокат Сєришева О.С. в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Тому колегія суддів визнає, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Сєришевої Ольги Сергіївни залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 23 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 11 жовтня 2024 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді Ю.М.Мальований.

О.В.Маміна.