КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/2294/24 Головуючий у суді І інстанції: Колесник О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Мазур Ірини Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року у справі за позовом Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 17.11.2020 року Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зареєстрував повідомлення про початок виконання будівельних робіт № КВ80 на земельних ділянках з кадастровим номером :90:812:0011 та :90:812:0021. Статус документу в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва визначений, як «діючий».

20.01.2021 року Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради зареєстрував декларацію про готовність до експлуатації об`єкта № КВ55, який розташований на земельних ділянках з кадастровим номером :90:812:0011 та :90:812:0021. Статус декларативного документу в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва визначений, як «діючий».

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 361905790 та № 361905935, 23.02.2021 ОСОБА_1 зареєструвала право власності на садовий будинок, загальною площею 919,00 кв. м, що розташований на земельних ділянках з кадастровим номером :90:812:0011 та :90:812:0021. Документами, поданими для державної реєстрації є, зокрема, декларація про готовність об`єкта до експлуатації, технічний паспорт, серія та номер № 275/11-2020, виданий 11.01.2021 року.

Враховуючи те, що будівельні роботи садового будинку розпочались у 2020 році, на відповідача було покладено обов`язок на підставі підпункту 3 пункту 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону та абзацу 2 пункту 4.1, пункту 3.4 Порядку звернутись до Департаменту економіки та інвестицій із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва протягом 10 робочих днів після 17.11.2020 року.

Однак, відповідач ОСОБА_1 не виконала покладені на неї обов`язки, а саме: протягом встановленого строку не звернулася до Департаменту економіки та інвестицій із заявою про визначення розміру пайової участі та до прийняття об`єкта в експлуатацію не сплатила пайовий внесок.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 455 162 грн 32 коп. в рахунок стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі (внеску) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Києва щодо об`єкту будівництва - будинку АДРЕСА_1 , 5 461 грн 95 коп. судового збору, а всього 460 624 грн 27 коп..

Не погодившись із вказаним судовим рішенням адвокат Мазур Ірина Олександрівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Також просила судові витрати покласти на відповідача.

Посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значений для справи. Примаючи вказане рішення суд першої інстанції визнав обставини, які не були доведеними позивачем, неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги представник апелянта посилалась на те, що до 01.01.2020 року порядок сплати пайового внеску, визначався статтею 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», згідно якої пайова участь сплачувалася на підставі договору, визначалися істотні умови такого договору, та те, що порядок сплати пайової участі встановлює орган місцевої о самоврядування.

Однак, в подальшому, прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», пунктом 13 якого статно 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» - виключено. Тому представник апелянта вважає, що у відповідача не було обов`язку сплати пайової участі, оскільки станом на 2021 рік сплата пайової участі була скасована Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».

Вказувала, що приймаючи рішення, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що до матеріалів справи було долучено загальний журнал робіт та копію технічного паспорту, якими доведено, що рік спорудження будинку - 2021, що виключає обов`язок відповідача, щодо сплати будь яких внесіа чи компенсації збитків позивачу.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що судом першої інстанції неправильно визначено формули розрахунку пайової участі, оскільки на думку представника апелянта, навіть якщо припустити, що обов`язок сплати пайової участі все ж існував для відповідача, то формула розрахунку встановлена судом першої інстанції є невірною, оскільки суд, в порушення вимог Закону розрахував таку пайову участь виходячи з того, що будинок позивача є житловим, а розрахунок мав бути зроблений за даними, які містяться в наказі міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України «Про затвердження показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України» (розрахованих станом на 01.07.2023).

Відповідач в суді першої інстанції неодноразово заявляв, що її будинок не є житлом, проте судом першої інстанції взагалі не надано жодної оцінки, стосовно того, чи є будинок житловим чи ні, хоча вказана обставина має суттєве значення для справи.

Натомість, позивач вимагає стягнення від відповідача розмір збитків, за розрахунком станом не на момент виникнення збитків, а на дату подачі позову, який застосовується для житлових будинків. Хоча садовий будинок, який було побудовано, згідно з даних єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно - не є житловою забудовою.

Також представник апелянта вказувала, що відповідно до Наказу Міністерства розвитку громад, територій інфраструктури України від 16.12.2020 № 311, опосередкована вартість спорудження житла в місті Києві станом на 01.10.2020 року становила - 15 465, 00 грн, однак позивач розрахував розмір заборгованості застосовуючи показники, які діяли станом на 2023 рік, відповідно - 24 764, 00 грн, а мав би був провести розрахунок не станом на дату подачі позову, а до прийняття об`єкта в експлуатацію - 20.01.2021 року, а отже, на переконання представника апелянта навіть за умови, що вказаний будинок був би житловим, відповідач мав би розраховувати розмір пайової участі відповідно до п. 6.4.2 Порядку.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що відповідач вважає, що позивач пропущено строк позовної давності, з огляду на те, що 20.01.2021 року в ЄДЕСББ було зареєстровано дозвільний документ, а саме декларація про готовність до експлуатації вказаного садового будинку №КВ55. Збитки могли виникнути у позивача до моменту введення об`єкту в експлуатацію, тобто до 20.01.2021 року. В свою чергу, позивач подав позовну заяву лише 31.01.2024 року, чим порушив 3-річний термін для подачі позову, який визначений в ЦПК України.

27 червня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

16 вересня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу від представника позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що 20.01.2021 року Департаментом з питань державного архітектурно - будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта будівництва, проте на дату прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом зазначеного об`єкта ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ). не уклала договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Києва, тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що у позивача виникло право вимагати стягнення коштів на підставі статті 1212 ЦК України.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" №132-ІХ від 20.09.2019, договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

Встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту у такому розмірі та порядку:

1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):

для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;

для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;

3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;

4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;

5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;

6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.

За змістом Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" №132-ІХ від 20.09.2019 року та прикінцевих та перехідних положень до нього, з 01.01.2020 року у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01.01.2020 року.

Рішенням Київської міської ради від 15.11.2016 року за №411/1415 затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва (у редакції рішення Київської міської ради від 19.12.2019 №460/8033).

Відповідно до пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку пайова участь є обов`язковим внеском, який замовник має сплатити до бюджету міста Києва, крім випадків, передбачених законами України та цим Порядком.

Відповідно до пункту 3.3 розділу ІІІ Порядку в усіх питаннях щодо залучення коштів пайової участі Київська міська рада виступає в особі Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до пункту 3.4 розділу ІІІ Порядку Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є єдиним органом, уповноваженим здійснювати розрахунок пайової участі та укладання, зміну та розірвання договорів про пайову участь (з урахуванням особливостей інших положень цього Порядку).

Відповідно до пункту 4.3 розділу IV Порядку кошти пайової участі сплачуються замовником в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва/реконструкції в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором про пайову участь. Прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію без сплати пайової участі в повному обсязі не звільняє замовника від обов`язку її сплати.

Визначений цим Порядком обов`язок замовника будівництва сплати пайової участі у створенні і розвитку інфраструктури міста Києва узгоджується з імперативними приписами пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №132-IX, якими установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у визначеному Законом України №132-IX розмірі та порядку.

Верховний Суд у постанові від 23 травня 2024 року у справі № 915/149/23 зробив наступні правові висновки.

За змістом Закону № 132-IX та прикінцевих та перехідних положень до нього, з 01 січня 2020 року у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01 січня 2020 року.

Зовнішнім виразом зміни правового регулювання суспільних відносин є процес втрати чинності одними нормами та/або набуття чинності іншими.

Так, при набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права.

Водночас зміна правових норм і врегульованих ними суспільних відносин не завжди збігаються. У певних випадках після скасування нормативного акту має місце його застосування компетентними органами до тих відносин, які виникли до втрати ним чинності та продовжують існувати у подальшому. Такі правовідносини є триваючими. При цьому триваючі правовідносини повинні виникнути під час дії норми права, що їх регулює, та існувати після втрати нею чинності.

Стаття 40 № 3038-VI визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із частиною другою статті 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються.

Аналізуючи правову природу цих правовідносин, можна зробити висновок, що з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються, а тому не можна вважати, що на них поширюються положення статті 40 Закону № 3038-VI після втрати нею чинності.

Крім того, пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 1 січня 2020 року. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають.

Наведені вище правові висновки викладені і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду, вирішувала, зокрема, питання щодо належного способу захисту порушеного права та вказала на наступне.

Абзацами 6,7 ч. 9 ст.40 Закону № 3038-VI визначено, що невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі в розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

У зв`язку з відмовою забудовника від укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом.

У такому разі суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити, як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

За таких обставин у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2022 року у cправі №910/21307/21.

У постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 910/9548/21 вказано на наступне.

Зі змісту наведених норм вбачається, що передбачений прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для:

(1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01 січня 2020 року не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01 січня 2020 року не були укладені;

(2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

Тож у вказаних двох випадках, ураховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу другого пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.

Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:

- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01 січня 2020 року вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01 січня 2020 року;

- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

Відтак колегія суддів Касаційного господарського суду вважала, що для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01 січня 2020 року не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01 січня 2020 року не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом другим пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

Такі висновки Верховного Суду у цій справі відповідають загальним принципам рівності та справедливості, є націленими на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01 січня 2020 року та добросовісно виконав встановлений законом (статтею 40 Закону № 3038-VI) обов`язок щодо пайової участі, був у однакових ринкових умовах із забудовником, який аналогічно розпочав будівництво у попередні роки до 01 січня 2020 року, але до цієї дати такого обов`язку не виконав, можливо навіть свідомо затягуючи процес здачі об`єкта будівництва в експлуатацію до 01 січня 2020 року з метою уникнення сплати пайової участі.

Встановлено, що 17.11.2020 року Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зареєстрував повідомлення про початок виконання будівельних робіт № КВ80 на земельних ділянках з кадастровим номером :90:812:0011 та :90:812:0021.

Відповідно до повідомлення про початок будівництва, об`єктом є будівництво садового будинку (спосіб будівництва - господарський, будую власними силами), клас наслідків - СС1.

Таким чином, ОСОБА_1 розпочала будівництво садового будинку у листопаді 2020 року на земельних ділянках з кадастровим номером :90:812:0011 та :90:812:0021.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 361905790, земельна ділянка з кадастровим номером :90:812:0011 належить на праві власності ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 361905935, земельна ділянка з кадастровим номером :90:812:0021 належить на праві власності ОСОБА_1 .

20.01.2021 року Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради зареєстрував декларацію про готовність до експлуатації об`єкта № КВ55, який розташований на земельних ділянках з кадастровим номером :90:812:0011 та :90:812:0021. Статус декларативного документу в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва визначений як «діючий».

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 361905790 та № 361905935, 23.02.2021 ОСОБА_1 зареєструвала право власності на садовий будинок, загальною площею 919,00 кв. м, що розташований на земельних ділянках з кадастровим номером :90:812:0011 та :90:812:0021. Документами, поданими для державної реєстрації є, зокрема, декларація про готовність об`єкта до експлуатації, технічний паспорт, серія та номер № 275/11-2020, виданий 11.01.2021.

За інформацією, що міститься в декларації про готовність об`єкта до експлуатації, замовником визначено фізичну особу, інформація про яку є конфіденційною, об`єктом - будівництво садового будинку (спосіб будівництва - господарський, будую власними силами), клас наслідків - СС1.

22 червня 2021 року відповідачу була направлена претензія щодо отримання розрахунку та укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури м. Києва, однак вказана претензія залишена без відповіді.

На дату прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом зазначеного об`єкта, а саме садового будинку площею 919 кв.м., ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ). не уклала договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Києва.

Відповідно до розрахунку обсягу пайової участі, за яким замовником є ОСОБА_1 , розмір пайового внеску станом на 28.12.2023 року становить 455 162,32 грн.

Вказаний розрахунок виконано виходячи з загальної площі будівлі 919,00 кв.м., норматив (грн) 24 764, ставка 2% та відповідачами не спростовано.

З огляду на те, що відповідачка не звернулась до позивача із заявою про визначення розміру пайової участі у розвиток інфраструктури міста Києва у зв`язку з будівництвом садового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , площею 919,00 кв.м., земельні ділянки місця розташування: кадастрові номери :90812:0011, :90:812:0021, не сплатила пайову участь у визначені законодавством строки, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості щодо сплати пайової участі, розмір якої за розрахунками позивача становить 455162 грн 32 коп..

Відтак, враховуючи що будівництво розпочате в 2020 році, правовідносини у цій справі підпадають під дію абзацу другого пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX , якими визначено обов`язок щодо перерахування замовником об`єкта реконструкції до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до виготовлення органом ДАБІ декларація про готовність об`єкта до експлуатації

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку задовольняючи позовні вимоги, оскільки обов`язок відповідача, як замовника будівництва, здійснити оплату пайового внеску у 2020 році визначений безпосередньо приписами пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX , а також положеннями приведеного у відповідність до цього Закону Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва, який в свою чергу передбачає залучення замовників до пайової участі на підставі укладеного з ним договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не правильно встановлено дату початку будівництва - 17.11.2020 року, натомість вірною датою будівництва об`єкта є 01.01.2021 року, суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на наступне.

Як вже встановлено, 17.11.2020 року Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зареєстрував повідомлення про початок виконання будівельних робіт № КВ80 на земельних ділянках з кадастровим номером :90:812:0011 та :90:812:0021. Статус документу в Єдиній державній системі у сфері будівництва визначений як «діючий».

В подальшому, 20.01.2021 року Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради зареєстрував декларацію про готовність до експлуатації об`єкта № КВ55, який розташований на земельних ділянказ з кадастровим номером :90:812:0011 та :90:812:0021.

Відповідно до вищевказаної декларації, датою початку будвіництва визначено 21.12.2020 року (а.с. 52 том 1).

Відповідно до абз. 1 та 3 п. 17 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461 (у редакції яка діяла на момент реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації) замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю через центр надання адміністративних послуг чи через електронний кабінет шляхом подання засобами програмного забезпечення Єдиного державного веб-порталу електронних послуг або заповнює та надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до центру надання адміністративних послуг один примірник декларації щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку.

Отже відповідачем самостійно встановлено, що будівництво було розпочато у 2020 році.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги журнал робіт та технічний паспорт, якими доведено, що рік спорудження будинку - 2021 рік, що виключає обов`язок відповідача, щодо сплати будь-яких внесків чи компенсації збитків позивачу, такі доводи суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідачка розпочала будівництво садового будинку на земельних ділянка з кадастровими номерами :90:812:0011 та :90:812:0021 - 17 листопада 2020 року, що підтверджується реєстрацією Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради повідомлення про початок будівельних робіт № КВ80 на вказаних земельних ділянках.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не правильно визначив формулу розрахунку пайової участі, з огляду на те, що позивач вимагав стягнення від відповідача розмір збитків за розрахунком який застосовується для житлових будинків, однак на переконання скаржника побудований садовий будинок є нежитловою забудовою, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки підпункт 6.4.3 пункту 6.4 Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва встановлює схему розрахунку обсягу пайової участі не тільки для індивідуальних (садових житлових будинків, а й для садових будинків, а саме для індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків з господарськими будівлями. Тому безпідставними є доводи, що судом першої інстанції не вірно встановлено схему розрахунку пайової участі. Крім того, при розрахунках позивач виходив саме з тих данних, що зазначав відповідач у декларації, також для здійснення розрахунку не важливо коли саме забудовник внесе відомості у державний реєстр нерухомого майна, та як буде зазначати збудований об`єкт в майбутньому.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення позивачем строків позовної давності, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки як вірно встановлено судом та з чим погоджується апеляційний суд, Департамент економіки та інвестицій дізнався про порушення його прав 22.06.2021, що підтверджується претензією № 050/08-3557, яку було направлено відповідачу 23.06.2021. При цьому, у Департаменту економіки та інвестицій відсутні будь-які обов`язки щодо моніторингу та отримання інформації про початок будівельних робіт та введення об`єкта будівництва в експлуатацію. З огляду на викладені обставини, позивач звернувся до суду з позовом в межах позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивача було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 1212 ЦК України, норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» № 132-ІХ від 20.09.2019 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Мазур Ірини Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «03» жовтня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник