КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/1102/24
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Калініченко Л.В.
при секретарі Матвієвої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі у залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Захист»,
про захист прав споживачів шляхом
визнання недійсним положень договору про надання правничої допомоги
та стягнення грошових коштів,
22.11.2023 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Захист», про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним положень договору про надання правничої допомоги та стягнення грошових коштів, в якій позивачка просить суд:
- визнати недійсними пункти 3.3., 5.2. договору про надання правничої допомоги від 03.07.2023 року №03072305, укладеного між нею та відповідачем;
- стягнути з відповідача понесені судові витрати.
В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 03 липня 2023 року між нею - ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ „ФПГ „Захист укладено договір про надання правничої допомоги №03072305, предметом якого є платне надання відповідачем юридичних послуг позивачу, а саме консультації, юридичного аналізу, адвокатського супроводу в суді першої інстанції для вступу у спадщину, супровід у нотаріуса для прийняття відмови вступу у спадщину.
ОСОБА_1 на виконання умов договору сплатила ТОВ „ФПГ „Захист грошові кошти, зазначені у пунктах 3.1., 3.2. Договору в розмірі 32 000 гривень, а саме: 03.07.2023 року 11 000 грн. та 05.07.2023 року 21 000 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру, а також записом „оплачено в пункті 3.2. Договору.
26 липня 2023 року ОСОБА_1 подала до ТОВ „ФПГ „Захист заяву про відмову від послуг відповідача через невиконання ним своїх зобов`язань за Договором і повернення їй сплачених грошових коштів.
24 серпня 2023 року ТОВ „ФПГ „Захист надало ОСОБА_1 відповідь на її заяву, яка зводиться до пропозиції забрати копії документів, наданих нею при укладанні Договору, а також містить інформацію про призначення відповідачем службового розслідування, про результати якого її буде повідомлено. Про припинення договірних відносин і їх наслідки, зокрема, повернення коштів, - у відповіді інформації не містилося.
09 жовтня 2023 року ОСОБА_1 отримала від ТОВ „ФПГ „Захист додаткову відповідь на свою заяву про відмову від послуг відповідача, датовану 25.09.2023 року, яка містить відмову у поверненні грошових коштів з підстав не надання позивачкою документів, що свідчать про факт ненадання або надання неякісних послуг, а також з посиланням на п. 5.2. Договору про те, що сплачена сума у разі відмови замовника від Договору поверненню не підлягає.
Позивач вказує, що характер правовідносин і зобов`язань, що виникли між сторонами, за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг споживачеві суб`єктом господарювання.
Згідно укладеного між сторонами Договору про надання правничої допомоги ОСОБА_1 , як замовник зобов`язалася оплатити юридичні послуги виконавцеві ТОВ „ФПГ „Захист (пункт 1.1. Договору), а виконавець у свою чергу зобов`язався надати замовнику своєчасно, якісно і у повному обсязі юридичні послуги (пункти 1.1., 2.1.2. Договору), що відповідає критеріям і умовам договору про надання послуг, передбаченими у ч. 1 ст. 901 ЦК України.
Відповідно до пункту 1.2. Договору юридичні послуги полягають у консультації, юридичному аналізі, адвокатському супроводі в суді першої інстанції для вступу у спадщину, супровід у нотаріуса для прийняття відмови вступу у спадщину.
Питання, з яким ОСОБА_1 звернулася до ТОВ „ФПГ „Захист за юридичною допомогою полягало у зверненні до суду з заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, оскільки донька ОСОБА_1 - ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_1 протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, не подала заяву про прийняття спадщини.
ОСОБА_1 повністю виконала своє зобов`язання перед ТОВ „ФПГ „Захист сплативши йому грошові кошти відповідно до пунктів 1.1., 3.1., 3.2. Договору.
Втім, як вказує позивачка, ТОВ „ФПГ „Захист, починаючи з 05.07.2023 року (моменту повної оплати вартості послуг) до 25.07.2023 року не приступив до надання юридичних послуг (правової допомоги) на виконання пункту 2.1.2. Договору та не виконав свого зобов`язання у розумінні ст. 509, ч. 1 ст. 526, ст. 610 ЦК України.
Реалізація однією із сторін договору на припинення договору в односторонньому порядку здійснюється шляхом повідомлення іншої сторони про прийняття відповідного рішення в позасудовому порядку.
Оскільки відповідач своєчасно не приступив до виконання своїх зобов`язань, не виконав їх, позивачка на підставі п. 1 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 907 ЦК України і абз. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України „Про захист прав споживачів відмовилася від послуг ТОВ „ФПГ „Захист за Договором про надання правничої допомоги в односторонньому порядку, шляхом подачі 26.07.2023 року відповідної заяви та вимагала відшкодувати завдані збитки, зокрема, у вигляді сплачених коштів за надання юридичних послуг в сумі 32 000 гривень.
Подання позивачем заяви про розірвання договору, за доводами позивачки, свідчить про те, що він фактично відмовився від даного зобов`язання і, відповідно до положень ч. 3 ст. 651 ЦК України, зазначений договір вже є розірваним, а зобов`язання сторін за ним - припиненими.
Позивач вказує, що у листі від 25.09.2023 року відповідач відмовився повертати позивачу сплачені кошти за надання юридичних послуг з посиланням на пункт 5.2. Договору про надання правничої допомоги від 03.07.2023 року №03072305, відповідно до якого сплачена згідно пункту 3.1. цього Договору сума, у разі відмови Замовника від даного Договору та/або порушення ним своїх зобов`язань, поверненню не підлягає.
Також відповідач у цьому листі звертається до положень пункту 3.3. зазначеного Договору, яким передбачено, що у вартість юридичних послуг, відповідно до п. 3.1. цього Договору входить правовий аналіз життєвої ситуації Замовника, що становить 30% від суми договору, а також підбір нормативно-правових актів, що становить 20% від суми Договору про надання юридичних послуг, що фактично є виконаним в момент підписання Договору.
Однак, позивачка вважає, що положення пунктів 3.3. та 5.2. Договору містять невідповідність принципам добросовісності, розумності, справедливості, рівності сторін в договорі, а їх умови призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін на шкоду споживачу та завдають йому шкоди, внаслідок чого ці пункти Договору підлягають визнанню недійсними на підставі ч. 5 ст. 18 Закону України „Про захист прав споживачів.
Вищевказані обставини та неповернення коштів позивачеві, стали підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 28.11.2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.
31.01.2024 року до суду надійшло клопотання представника позивача про витребування доказів.
06.02.2024 року за наслідком розгляду вказаного клопотання Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу про його задоволення та витребувано з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Захист» належним чином завірені копії матеріалів службового розслідування, проведеного за фактами викладеними у заяві ОСОБА_1 про відмову від надання юридичних послуг за Договором про надання правничої допомоги №03072305 від 03.07.2023 року і повернення грошових коштів.
Дана копія ухвали суду була скерована судом за зареєстрованим місцезнаходженням відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Захист», а саме: АДРЕСА_1 , однак повернута до суду без вручення з підстав відсутності адресата за вказаною адресою.
Ухвала суду від 06.02.2024 року відповідачем не виконана.

14.03.2024 року судом у підготовчому судовому засіданні без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено задовольнити заяву позивачки про допит свідка та ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

До судового засідання призначеного на 01.10.2024 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином.

Однак, 01.10.2024 року до суду надійшла заява від представника позивачки про підтримання заявлених вимог, не наполяганні на допиті свідка та розгляду справи за її відсутності, а також відсутності заперечень проти ухвалення заочного рішення суду.

Щодо повідомлення відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;.

Згідно з відповіддю №365491 від 14.12.2023 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Фінансово-правова група «Захист» зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

За наслідком встановленого зареєстрованого місцезнаходження відповідача, судом здійснювалось повідомлення останнього шляхом скерування судової кореспонденції, у тому числі копії ухвали суду про відкриття провадження по справі, копії позовної заяви з додатками до неї, судові повістки, разом з рекомендованим поштовим повідомленням про відправлення поштової кореспонденції на ім`я ТОВ «Фінансово-правова група «Захист» за зареєстрованим місцезнаходженням: АДРЕСА_1 .

Однак, уся вказана поштова кореспонденція була повернута до суду без вручення з підстав відсутності адресата за вказаною адресою.

Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Також, у відповідності до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Таким чином, відповідач про дату, час і місце проведення розгляду справи повідомлений належним чином, однак, у встановлений судом строк не скористався процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Статтею 275 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Приймаючи викладене, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 виникли правовідносини з оформлення спадщини.

ОСОБА_1 , з метою отримання правової допомоги та оформлення своїх спадкових прав звернулась за відповідною допомогою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Захист».

За наслідком чого, 03.07.2023 року між ТОВ «Фінансово-правова група «Захист» (виконавець) та ОСОБА_1 (Замовник) було укладено договір про надання правничої допомоги №03072305, за умовами якого виконавець приймає до виконання доручення замовника про надання юридичних послуг, а замовник зобов`язується оплатити послуги. Виконавець має право запрошувати третіх осіб (субвиконавців), види та об`єм послуг, які буде виконувати субвиконавець, виконавець визначає самостійно.

Відповідно до п.1.2 договору, характер та види юридичних послуг складаються з наступного: консультація, юридичний аналіз, адвокатський супровід у нотаріуса прийняття відмови вступу у спадщину.

У пункті 1.3 договору сторонами визначено, що виконавець приступає до виконання робіт після отримання попередньо внесеної суми, зазначеної в пункті 3.1. цього договору.

У відповідності до пункту 3.1. договору, вартість надання юридичних послуг, зазначених в пункті 1.2. цього договору становить 32 000,00 гривень.

Замовник сплачує кошти за вищевказані послуги в наступний термін: 11000,00 грн. 03.07.2023 року, 21000,00 05.07.2023 року. (пункт 3.2. договору). Додатково в даному пункті прописом зазначено про «оплачено» вищевказаних сум.

У вартість юридичних послуг, відповідно п. 3.1. цього договору входить правовий аналіз життєвої ситуації Замовника, що становить 30% від суми договору, а також підбір нормативно-правових актів, що становить 20% від суми Договору про надання юридичних послуг, що фактично є виконаним в момент підписання Договору (пункт 3.3. договору).

У вартість надання юридичних послуг, передбачених п.3.1. цього Договору, не входять затрати, пов`язані та необхідні для надання послуг: державне мито, тарифи, транспортні затрати та затрати на відрядження, послуги нотаріуса, затрати на відправлення поштової кореспонденції, отримання висновків спеціалістів та отримання експертиз, інші витрати, які можуть виникнути при виконанні цього Договору. (пункт 3.4. договору).

Згідно з пунктом 2.1. договору, виконавець зобов`язується після внесення Замовником передплати в розмірі повної вартості послуг відповідно до п.п. 3.1 та 3.2 цього Договору:

- приступити до надання юридичних послуг/правової допомоги, зазначених в п. 1.2 цього Договору у повному обсязі, своєчасно і якісно, керуючись чинним законодавством України, а також іншими нормативно-правовими актами;

- забезпечити конфіденційність відомостей, що стали відомими Виконавцю у зв`язку з виконанням зобов`язань за цим Договором;

- не розголошувати персональну (конфіденційну) інформацію про Замовника без його згоди, за виключенням випадків, коли це необхідно для належного виконання зобов`язань за договором або в силу закону;

- виконавець не дає, а Замовник не має права вимагати від Виконавця запевнення і різні гарантії позитивного результату щодо юридичних послуг, що входять в предмет цього Договору, крім гарантій сумлінного виконання своїх обов`язків з надання Замовнику якісної юридичної (правової) допомоги;

- виконавець залишає за собою право приймати рішення про внесення змін в проект документів, складання закінченого варіанта документів, які вважає рівноцінними, якщо цим Договором не передбачено інше.

Відповідно до пункту 3.7. договору, замовник має право відмовитися від виконання зобов`язань за цим Договором за умови оплати виконавцю фактично понесених ним витрат, пов`язаних з виконанням договору.

Цей Договір вступає в силу з моменту підписання Сторонами. (пункт 4.1. договору).

Цей Договір може бути розірваний, як Замовником так і Виконавцем у випадку передбаченому цим Договором та діючим законодавством України. (пункт 4.2. договору).

Факт надання послуг та термін дії цього Договору закінчується підписанням Акта про надання юридичних послуг, який є невід`ємною частиною цього Договору. (пункт 4.3. договору).

Сторони у пункті 5.1. договору також передбачили, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором, сторони несуть відповідальність у відповідності з діючим законодавством України.

Сума сплаченого згідно п. 3.1, цього Договору, у разі відмови Замовника від даного Договору та/або порушення ним своїх зобов`язань поверненню не підлягає. (пункт 5.2. договору).

У відповідності до наданих квитанцій до прибуткового касового ордеру виданих ТОВ «Фінансово-правова група «ЗАХИСТ» вбачається, що: 03.07.2023 року ОСОБА_1 було сплачено грошові кошти в сумі 11000,00 грн. (касовий ордер №03072305 від 03.07.2023 року); 05.07.2023 року ОСОБА_1 було сплачено грошові кошти в сумі 21000,00 грн. (касовий ордер №03072305 від 05.07.2023 року).

За наслідком викладеного судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином було виконано свій обов`язок за умовами договору про надання правничої допомоги №03072305 від 03.07.2023 року, а саме зі сплати коштів за правову допомогу у розмірі передбаченому пунктом 3.1. договору та в порядку передбаченому пунктом 3.2. договору, шляхом сплати коштів у загальній сумі 32 000,00 грн.

26 липня 2023 року ТОВ «Фінансово-правова група «ЗАХИСТ» отримало від ОСОБА_1 заяву про відмову від послуг відповідача через невиконання ним своїх зобов`язань за Договором про надання правничої допомоги №03072305 від 03.07.2023 року і повернення їй сплачених грошових коштів в сумі 32000,00 грн.

24 серпня 2023 року ТОВ «Фінансово-правова група «ЗАХИСТ» надало ОСОБА_1 відповідь на її заяву, якою повідомлено, що ОСОБА_1 має право забрати передані нею документи у зручний для неї час, а за фактом, зазначеним у заяві, призначено службове розслідування, про результати якого її обов`язково повідомлять.

09 жовтня 2023 року ОСОБА_1 отримала від ТОВ Фінансово-правова група «ЗАХИСТ» додаткову відповідь від 25.09.2023 року, яка містить відмову у поверненні грошових коштів з підстав не надання позивачкою документів, що свідчать про факт ненадання або надання неякісних послуг, а також з посиланням на п. 5.2. Договору про надання правничої допомоги №03072305 від 03.07.2023 року про те, що сплачена сума у разі відмови замовника від Договору поверненню не підлягає.

Як вказує позивачка станом на день звернення до суду з даним позовом, відповідачем їй не повернено сплачених нею коштів за вказаним договором, як і не підтверджено виконання свого обов`язку за даним договором, а також вважаючи пункти договорів 3.3. і 5.2. договору несправедливими, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Таким чином, Законом передбачено можливість припинення дії договору про надання правової допомоги на вимогу однієї із сторін договору.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно із статтею 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до статті 903 ЦК України у випадку, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

За змістом статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13 та у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 910/6381/18.

Як встановлено судом, сторонами у спірному договорі визначено можливість розірвання договору, як замовником так і виконавцем у випадку передбаченому цим договором та діючим законодавством України.

Судом також встановлено, що позивачка звернулась 25.07.2023 року до відповідача з заявою про розірвання договору про надання правничої допомоги №03072305 від 03.07.2023 року, яка прийнята відповідачем, та останнім не заперечувалось проти розірвання даного договору, однак не укладалось жодних додаткових угоди до спірного договору.

Реалізація однією із сторін договору на припинення договору в односторонньому порядку здійснюється шляхом повідомлення іншої сторони про прийняття відповідного рішення в позасудовому порядку. Подання позивачем заяви про розірвання договору свідчить про те, що він фактично відмовився від даного зобов`язання і, відповідно до положень ч. 3 ст. 651 ЦК України, зазначений договір вже є розірваним, а зобов`язання сторін за ним - припиненими.

Позовом є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову.

У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia». Активна роль суду проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі й застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

В пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Так, правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон).

Згідно зі статтею 1 Закону, договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону, договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону).

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.

Згідно зі статтею 30 Закону, статтею 28 Правил адвокатської етики, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Умови договорів щодо сплати гонорару є результатом домовленості сторін, а відтак, є обов`язковим для сторін відповідно до ст. ст. 627, 628 ЦК України.

Судом встановлено, що позивачкою 03.07.2023 року та 05.07.2023 року було сплачено в повному обсязі обумовлений сторонами договору про надання правничої допомоги №03072305 від 03.07.2023 року розмір гонорару передбачений пунктом 3.1 договору в сумі 32000,00 грн.

Згідно п.1.2 договору, характер та види юридичних послуг складаються з наступного: консультація, юридичний аналіз, адвокатський супровід у нотаріуса прийняття відмови вступу у спадщину.

У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/17845/15-ц (провадження № 61-14507св18) колегія суддів дійшла висновку, що правові підстави для стягнення винагороди адвоката за надані послуги (гонорар) мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а саме договором про надання правової допомоги, письмовими документами про проведені розрахунки між сторонами договору.

Крім того, сторонами договору про надання правничої допомоги №03072305 від 03.07.2023 року у пункті 4.3. договору визначено, що факт надання послуг та термін дії цього Договору закінчується підписанням Акта про надання юридичних послуг, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За твердженням позивача, з моменту укладення Договору відповідачем не було вчинено жодної дії спрямованої на надання їй правничої допомоги визначеної пунктом 1.2. договору на виконання цього договору.

Відповідачем під час розгляду справи не надано жодного доказу на підтвердження виконання ним умов договору про надання правничої допомоги №03072305 від 03.07.2023 року та надання позивачеві правничої допомоги вид та характер якої визначено у пункті 1.2. договору.

Також відповідачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження того, що останнім складався Акта про надання юридичних послуг, який є невід`ємною частиною Договору про надання правничої допомоги №03072305 від 03.07.2023 року на виконання умов пункту 4.3. договору.

Разом з тим, як вже судом зазначалось, на звернення позивачки до відповідача, ТОВ «Фінансово-правова група «Захист» 24.08.2024 року надало відповідь, якою не спростовано факт ненадання відповідної правничої допомоги на виконання умов Договору про надання правничої допомоги №03072305 від 03.07.2023 року, а навпаки повідомило про призначення службового розслідування, про результати якого зобов`язалось повідомити позивачку.

У відповідності до наступної відповіді ТОВ «Фінансово-правова група «Захист» від 25.09.2023 року наданої позивачеві, відповідачем також не повідомлено позивачку про наслідки вказаного розслідування, як і не надано доказів на підтвердження надання відповідної правничої допомоги на виконання умов Договору про надання правничої допомоги №03072305 від 03.07.2023 року.

Поряд з цим, доказів на підтвердження результатів вказаного розслідування за порушеним позивачем фактом ненадання їй правничої допомоги на виконання умов договору про надання правничої допомоги №03072305 від 03.07.2023 року, відповідачем до суду не надано, які доказів про сповіщення позивача про відповідні результати.

Суд зазначає, що під час розгляду справи, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 06.02.2024 року судом за клопотанням позивача витребувано від відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Захист» належним чином завірені копії матеріалів службового розслідування, проведеного за фактами викладеними у заяві ОСОБА_1 про відмову від надання юридичних послуг за договором про надання правничої допомоги №03072305 від 03.07.2023 року і повернення грошових коштів.

Дана копія ухвали суду була скерована судом за зареєстрованим місцезнаходженням відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Захист», а саме: АДРЕСА_1 , однак повернута до суду без вручення з підстав відсутності адресата за вказаною адресою, що датовано 01.03.2024 року.

Згідно з ч.6 ст. 272 ЦПК України, днем вручення судового рішення є зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Отже, починаючи з 01.03.2024 року відповідач у відповідності до приписів ст. 272 ЦПК України, вважається таким, що отримав копію судового рішення ухвали суду від 06.02.2024 року.

Однак, під час розгляду справи, відповідачем ухвала суду від 06.02.2024 року не виконана, витребувані докази не надані, як і не повідомлено про підстави неможливості виконання даної ухвали суду.

У відповідності до приписів ч.10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Враховуючи викладене, відповідачем не спростовано та не підтверджено виконання умов договору про надання правничої допомоги №03072305 від 03.07.2023 року та надання позивачеві правничої допомоги вид та характер якої визначено у пункті 1.2. договору.

Зважаючи на викладене, що 26.07.2023 року позивачем було вручено відповідачу письмову заяву про розірвання Договору в односторонньому порядку, відповідно до положень п. 4.2 цього Договору, то даний Договір вважається розірваним з 26.07.2023 року, оскільки такий порядок розірвання договору в односторонньому порядку визначений саме п 4.2. цього Договору, і тому відповідно до ч.2 ст. 653 ЦПК України зобов`язання сторін за цим Договором припинилися, а отже відпала правова підстава володіння відповідачем грошовими коштами у вигляді оплати гонорару в сумі 32000,00 грн., які належать позивачу, додатково приймаючи відсутність доказів на підтвердження того, що станом на цей час 26.07.2023 року відповідачем були виконані умови договору про надання правничої допомоги №03072305 від 03.07.2023 року та надання позивачеві правничої допомоги вид та характер якої визначено у пункті 1.2. договору.

Щодо викладених відповідачем підстав про відсутність підстав для повернення отриманих за договором про надання правничої допомоги №03072305 від 03.07.2023 року коштів на підставі пунктів 3.3. та 5.2. договору, в межах заявлених позовних вимог щодо даних пунктів договору, суд зазначає про наступне.

Згідно з пунктом 3.3. договору про надання правничої допомоги №03072305 від 03.07.2023 року, у вартість юридичних послуг, відповідно п. 3.1. цього договору входить правовий аналіз життєвої ситуації Замовника, що становить 30% від суми договору, а також підбір нормативно-правових актів, що становить 20% від суми Договору про надання юридичних послуг, що фактично є виконаним в момент підписання Договору.

Відповідно до пункту 5.2. вказаного договору, сума сплаченого згідно п. 3.1, цього Договору, у разі відмови Замовника від даного Договору та/або порушення ним своїх зобов`язань поверненню не підлягає.

Згідно з частиною 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Пунктами 2, 3, 4, 7, 16 частини 3 вказаної статті передбачено, що Несправедливими є, зокрема, умови договору про зокрема: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх.

Відповідно до ч.5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Пунктами 3, 4 частини 1 статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо, зокрема: при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду (постанова від 08.06.2016 (справа № 6-330цс16), постанова від 06.03.2018 (справа № 61-2422-св18), постанова від 11.05.2016 (справа N 6-3020цс15) умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Приймаючи вищевказані критерії суд зазначає, що як вбачається, спірний пункт 3.3. договору містить, що в ціну договору входить 30% від його ціни на правовий аналіз життєвої ситуації замовника і 20% на підбір нормативно-правових актів, що фактично є виконаним в момент укладення договору. Однак, відповідна послуга пов`язується не із виконанням певної роботи, в процесі якої створюються (виконуються) зазначені послуги, а з підписанням Договору, а також без належного засвідчення його реального виконання і проведення певної роботи.

Суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що умови п.3.3 договору про надання правничої допомоги №03072305 від 03.07.2023 року порушують принцип добросовісності та безумовно, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін і завдають шкоди споживачеві, адже відповідно до підпунктів 2.1.1 та 2.1.2 Договору виконавець приступає до надання юридичних послуг/правової роботи лише після внесення замовником передплати в розмірі повної вартості послуг.

Крім того, як вже встановлено, договір підписаний сторонами 03.07.2023 року, а повна вартість послуг сплачена замовником 05.07.2023 року. Тобто, з 05.07.2023 року відповідач, як виконавець за договором, мав приступити до виконання своїх зобов`язань за договором.

2). Як слідує з тексту пункту 5.2. Договору, який, до речі, міститься у його розділі 5 «Відповідальність сторін та порядок розгляду спорів», сума, що сплачена згідно п.3.1. Договору (повна вартість послуг) у разі відмови Замовника від Договору та/або порушення ним своїх зобов`язань, поверненню не підлягає.

Зі змісту зазначеного пункту Договору слідує, що реалізація права споживача на відмову від договору ставиться в залежність від втрати сплачених коштів.

Тобто, за своєю суттю ця умова Договору являється каральною санкцією для споживача за відмову від Договору у вигляді позбавлення його сплачених коштів, що безумовно порушує принцип добросовісності, призводе до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін і завдає шкоди споживачеві, адже останній позбавляється власних коштів незалежно від того чи виконав або не виконав, а також належно чи неналежно виконав свої зобов`язання Виконавець.

Щодо умов передбачених у п.5.2. договору про надання правничої допомоги №03072305 від 03.07.2023 року, суд також вважає несправедливими відповідно до пунктів 2, 3, 4, 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови вказаного пункту договору прямо суперечать вимогам абз. 1 ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», яким передбачене невід`ємне і гарантоване право споживача на відмову від договору і відшкодування збитків.

За наслідком вищевикладеного, суд доходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача, що пункти 3.3. і 5.2. договору про надання правничої допомоги №03072305 від 03.07.2023 року є несправедливими у відповідності до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», порушують права позивача як споживача послуг, за наслідком чого підлягають визнанню недійсними.

Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом також враховується, що у відповідності до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори.

Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Захист», про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним положень договору про надання правничої допомоги та стягнення грошових коштів, є обгрунтованим та доведеним, за наслідком чого підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.ч. 1-2, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи задоволення позову в повному обсязі, а також оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору за пред`явленим позовом на підстав положень ч.3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір за ставками передбаченими за пред`явлення фізичною особою до суду позовної заяви у 2023 році за вимогою немайнового характеру в сумі 1073,60 грн., та за вимогою майнового характеру в сумі 1073,60 грн., що у загальному розмірі підлягає до стягнення в сумі 2147,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 76-89, 141, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Захист» (місцезнаходження: 65009, м. Одеса, вул. Академічна, 5В, кв. 66) про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним положень договору про надання правничої допомоги та стягнення грошових коштів задовольнити.

Визнати положення пункту 3.3. та пункту 5.2. Договору про надання правничої допомоги №03072305 від 03 липня 2023 року укладеного між Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Захист» () та ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , недійсними з моменту укладання Договору про надання правничої допомоги №03072305 від 03 липня 2023 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Захист» () на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошові кошти в сумі 32 000 (Тридцять дві тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Захист» () на користь держави судовий збір в загальній сумі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 (двадцять) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Л. В. Калініченко