Справа № 183/1020/24
Провадження № 2/201/2828/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04 листопада 2024 року місто Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Галко С.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача

До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 22 травня 2024 року з Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 79 984,01 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитні договори:

-15 червня 2017 року кредитний договір № 01 видано кредит у сумі 24 000 грн.;

-14 червня 2018 кредитний договір №901, за яким позичальнику було видано кредитну картку з встановленим лімітом 30 000 грн., який пізніше було підвищено до 30 107,7 грн.

Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01 грудня 2023 склала:

1) По кредитному договору від 15 червня 2017 №01 17 580,90 грн., з яких: 8 957,45 грн. заборгованість за кредитом; 3,21 грн. заборгованість за процентами; 8 620,24 грн. заборгованість за комісією;

2) По кредитному договору від 14 червня 2018 №901 62 403,11 грн., з яких: 30 107,70 грн. заборгованість за кредитом; 32 295,41 грн. заборгованість за процентами.

Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 01 грудня 2023 склала 79 984,01 гривень.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2024 року указана позовна заява передана для розгляду судді Майна Г.Є. (a.c.104).

08 лютого 2024 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху, визначено недоліки та надано строк на їх усунення. (а.с.105).

16 лютого 2024 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. (а.с.108-113).

Відповідно до ч. 8 ст.187 ЦПК України, суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

19 лютого 2024 року згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Територіального підрозділу відділу ЦНАП с. Орлівщина, щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. (а.с.114).

20 лютого 2024 року надійшла відповідь з Територіального підрозділу відділу ЦНАП с. Орлівщина про відсутність відомостей про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. (а.с.115).

21 лютого 2024 року згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Головного управління ДМС у Дніпропетровській області, щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. (а.с.116).

22 лютого 2024 року надійшла відповідь з Головного управління ДМС у Дніпропетровській області про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. (а.с.117).

23 лютого 2024 року суддею винесено ухвалу про передачу справи за підсудністю до Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська. (а.с.118).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 09 квітня 2024 року указана позовна заява передана для розгляду судді Приваліхіній А.І. (a.c.124).

11 квітня 2024 року суддею винесено ухвалу про передачу справи за підсудністю до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська. (а.с.125).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 22 травня 2024 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (a.c.131).

Ухвалою судді від 27 травня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. (а.с.132-133).

Представник позивача у позовній заяві просив задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, просив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та без його участі.

Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надала, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з додатками та судові повістки по справі направлялися відповідачу на адресу її місця реєстрації, проте поверталися до суду без вручення адресату, з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не надав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Фактичні обставини встановленні судом

Між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори:

-15 червня 2017 року кредитний договір № 01 видано кредит у сумі 24 000 грн.; (а.с.51-52) з процентною ставкою у розмірі 0,01 % річних та комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,99%, строком на 24 місяці;

-14 червня 2018 кредитний договір №901, за яким позичальнику було видано кредитну картку з встановленим лімітом 30 000 грн., який пізніше було підвищено до 30 107,7 грн. (а.с.78-79) реальна річна процентна ставка 59.46% та відкрито рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк.

Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01 грудня 2023 склала:

1) По кредитному договору від 15 червня 2017 №01 17 580,90 грн., з яких: 8 957,45 грн. заборгованість за кредитом; 3,21 грн. заборгованість процентами; 8 620,24 грн. заборгованість за комісією; (а.с.94-97).

2) По кредитному договору від 14 червня 2018 №901 62 403,11 грн., з яких: 30 107,70 грн. заборгованість за кредитом; 32 295,41 грн. заборгованість за процентами.

Позивачем направлялась письмова вимога на адресу відповідача про погашення заборгованості. (а.с.49-50), але вказана у вимозі адреса, не є адресою місця реєстрації відповідача.

Отримання коштів відповідачем за кредитним договором № 01 від 15 червня 2017 року, підтверджується випискою по рахунку. (а.с.98-103).

Користування рахунком № НОМЕР_1 за кредитним договором фактично підтверджується випискою по даному рахунку. (а.с.83-90).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Стосовно кредитного договору № 01 укладеного міжАкціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 16 червня 2017 року судом встановлено, що відповідач отримала кредит у сумі 24 000 грн., що підтверджується випискою по рахунку. (а.с.98-103) з процентною ставкою у розмірі 0,01 % річних та комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,99%, строком на 24 місяці.

Згідно з розрахунком позивача за кредитним договором № 01 від 16 червня 2017 року заборгованість ОСОБА_1 становить 8 960,66грн., з яких: 8 957,45 грн. заборгованість за кредитом та 3,21 грн. заборгованість за процентами (а.с. 94-96).

Таким чином, встановлено, що між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, позивач надав відповідачці кредитні кошти, якими відповідачка користувалась, а також, що відповідачка була обізнана з умовами кредитного договору, що відображені у заяві №01 від 16 червня 2017 року, про що свідчить її власноручний підпис.

Виходячи з наведеного суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 8 957,45 грн. заборгованість за кредитом та 3,21 грн. заборгованість за процентами обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з комісії в розмірі 8 620,24 грн. суд виходить з наступного.

За змістом положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, чинній на час укладення кредитного договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Тлумачення ч. 2 ст. 215 ЦК України свідчить про те, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі №916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Суд звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, чинній на час укладення кредитного договору.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19, зроблені наступні висновки: якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Згідно з п.4 в заяві № 01 від 16 червня 2017 року, встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, чинній на час укладення кредитного договору.

При цьому з аналізу змісту зазначеного пункту договору вбачається, що сплату відповідної комісії банк покладає на позичальника попри те, що дій, за які вона справляється, вчиняються на користь банку, зокрема, послуги щодо списання та зарахування коштів з метою повернення кредиту, розрахунково-касове обслуговування кредиту.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачці було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважає, що положення кредитного договору, укладеного між сторонами, про зобов`язання позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99% щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемним.

Відтак, нарахування позивачем заборгованості по комісії за кредитним договором №01 від 16 червня 2017 в розмірі 8 620,24 грн є безпідставним.

З урахуванням викладеного позовні вимоги про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 8 620,24 грн задоволенню не підлягають.

Стосовно кредитного договору № 901 від 14 червня 2018 року укладеного міжАкціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 судом встановлено, що відповідачу було видано кредитну картку з встановленим лімітом 30 000 грн., який пізніше було підвищено до 30 107,7 грн. (а.с.78-79) реальна річна процентна ставка 59.46% та відкрито рахунок №9538.

14 червня 2018 відповідачем та представником позивача підписано паспорт споживчого кредиту, в якому визначені істотні умови кредитного договору, зокрема умови про мету, строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Позивач зобов`язання з надання відповідачеві грошових коштів (кредиту) виконав, що підтверджується випискою по рахунку, в якій відображено рух коштів по рахунку відповідача.

Випискою по рахунку за період з 14.06.2018 по 01.12.2023 підтверджується, що відповідач використовував кредитні кошти, а також сплачував кошти на погашення заборгованості за кредитним договором.

Суд зауважує, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Зазначений висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №381/1647/21, від 07 грудня 2022 року у справі № 298/825/15-ц, від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц.

Тобто, виписки за картковими рахунками є належними доказами виконання кредитором свого обов`язку щодо передачі грошових коштів позичальнику на виконання умов договору кредитування, а також, у подальшому, підтвердженням прострочення виконання обов`язків з боку позичальника щодо повернення грошових коштів та сплати процентів за користування ними.

Відтак, вирішуючи спір між сторонами щодо неналежного виконання умов кредитного договору № 901 від 14 червня 2018 та обґрунтованості позовної вимоги про стягнення заборгованості за ним із ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ», суд надав об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент звернення до суду, а також визначив чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача, та дійшов висновку про доведеність позивачем належними та допустимими доказами неналежного виконання умов договору з боку відповідачки, та, як наслідок, наявність порушеного права, що є підставою для прийняття судового рішення про задоволення позову у цій частині.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги АТ «ПУМБ» в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотками обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 62 403,11 грн., з яких: 30 107,70 грн. заборгованість за кредитом; 32 295,41 грн. заборгованість за процентами.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 161,33 грн. (71 363,77 грн. х 2 422,40 грн. : 79 984,01 грн. = 2 161,33 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» () заборгованість:

по кредитному договору від 15 червня 2017 №01 8 960,66 грн., з яких: 8 957,45 грн. заборгованість за кредитом; 3,21 грн. заборгованість процентами;

по кредитному договору від 14 червня 2018 №901 62 403,11 грн., з яких: 30 107,70 грн. заборгованість за кредитом; 32 295,41 грн. заборгованість за процентами

а всього 71 363,77 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» () витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 161,33 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (), м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), АДРЕСА_1

Повний текст рішення виготовлено 07 листопада 2024 року

Суддя С.О. Демидова