Справа № 274/3407/15-ц Провадження № 2/0274/53/24
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
31.10.24 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 , представником якого є ОСОБА_2 ,
доБердичівської міської ради Житомирської області, представником якої є ОСОБА_3 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:1) ОСОБА_4 , 2) ОСОБА_5 ,
провизнання частково недійсним рішення,
ОСОБА_1 звернулась з позовом, у якому, з урахуванням останньої заяви від 12.05.2017 р. (т. 2, а. с. 42), яка ухвалою Суду від 17.12.2021 р. була прийнята до розгляду (т. 3, а. с. 180), просить:
визнати незаконним та скасувати пункт 23 рішення № 834 від 29.04.2014 р. Бердичівської міської ради Житомирської області про надання громадянину ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності орієнтовною площею 600 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок земель житлової та громадської забудови;
визнати частково недійсним рішення № 962 від 18.12.2014 р. Бердичівської міської ради Житомирської області в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 612 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 , передачі в оренду ОСОБА_4 на три роки земельної ділянки площею 612 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 ;
визнати недійсним договір оренди землі, який укладено ОСОБА_4 з Бердичівською міською радою Житомирської області 17.02.2015 р.
Позов обґрунтований тим, що Бердичівська міська рада Житомирської області в порушення частини третьої статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" без плану зонування та детального плану території, затвердженого відповідно до вимого цього Закону Виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області, пунктом 23 рішення № 834 від 29.04.2014 р. надала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за неіснуючою адресою: АДРЕСА_1 , а рішенням № 962 від 18.12.2014 р. затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності громадянину ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0612 га за неіснуючою адресою: АДРЕСА_1 , та передала громадянину ОСОБА_4 земельну ділянку у користування на неіснуючою адресою: АДРЕСА_1 , чим порушила інтереси ОСОБА_1 як власника домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки земельна ділянка, яка була передана громадянину ОСОБА_4 у користування, була передана за рахунок земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування будинку за адресою: АДРЕСА_2 , у результаті такої передачі ОСОБА_1 було позбавлено заїзду до її домоволодіння.
Бердичівська міська рада Житомирської області просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що на час прийняття оспорюваних рішень та укладення оспорюваного договору земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , була вільною, право на неї не було зареєстровано, інформація про відношення цієї земельної ділянки до іншого домоволодіння не надходила. При цьому документація на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , інформація щодо площі цієї земельної ділянки відсутні. За таких обставин твердження про те, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься до земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , є безпідставним.
ОСОБА_4 просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що ОСОБА_6 не подано будь-якої документації із землеустрою, яка б визначала межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , а також документів, що посвічують право користування цією ділянкою. За ним зареєстровано право власності на незавершене будівництво житлового будинку з прибудованим гаражем (фундамент) готовністю 16% за адресою: АДРЕСА_1 , а тому задоволення позову призведе до порушення його права щодо володіння, користування та розпорядження цим майном.
ОСОБА_5 просить відмовити у задоволенні позову, підтримуючи позицію Бердичівської міської ради Житомирської області та ОСОБА_4 .
Розглядаючи справу, Суд виходить з такого.
Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування пункту 23 рішення № 834 від 29.04.2014 р. Бердичівської міської ради Житомирської області про надання громадянину ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності орієнтовною площею 600 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок земель житлової та громадської забудови.
Відповідно до частини третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В порушення наведеної норми Цивільного процесуального кодексу України ОСОБА_1 не довела, що існує рішення № 834 від 29.04.2014 р. Бердичівської міської ради Житомирської області, і що у цьому рішенні наявний пункт 23 про надання громадянину ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності орієнтовною площею 600 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок земель житлової та громадської забудови.
Так, належними та допустимими доказами, які б підтверджували ці обставини, є належним чином засвідчена копія рішення № 834 від 29.04.2014 р. Бердичівської міської ради Житомирської області або ж належним чином засвідчений витяг пункту 23 з цього рішення.
Між тим, матеріали справи таких документів не містять, їх не було подано ОСОБА_1 , остання, у разі неможливості самостійно їх надати, не скористалася правом подати клопотання про їх витребування, яке передбачено частиною першою статті 81 Цивільного кодексу України (учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом).
Вказане є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимоги про визнання незаконним та скасування пункту 23 рішення № 834 від 29.04.2014 р. Бердичівської міської ради Житомирської області про надання громадянину ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності орієнтовною площею 600 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок земель житлової та громадської забудови.
Крім того, відсутність у матеріалах справи належним чином засвідченої копії рішення № 834 від 29.04.2014 р. Бердичівської міської ради Житомирської області або ж належним чином засвідченого витягу пункту 23 з цього рішення позбавляє можливості Суд дослідити це рішення (пункт рішення), встановити його зміст та надати йому оцінку з урахуванням підстав позову ОСОБА_1 та заперечень проти позову інших учасників справи.
За таких обставин Суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та скасування пункту 23 рішення № 834 від 29.04.2014 р. Бердичівської міської ради Житомирської області про надання громадянину ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності орієнтовною площею 600 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок земель житлової та громадської забудови.
Щодо позовної вимоги про визнати частково недійсним рішення № 962 від 18.12.2014 р. Бердичівської міської ради Житомирської області в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 612 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 , передачі в оренду ОСОБА_4 на три роки земельної ділянки площею 612 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 .
Судом з`ясовано, що пунктом 43 рішення № 962 від 18.12.2014 р. Бердичівської міської ради Житомирської області затверджено проект землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 612 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 , та передано в оренду ОСОБА_4 на три роки цю земельну ділянку площею 612 кв. м за рахунок земель комунальної власності (землі житлової та громадської забудови), що підтверджується витягом з вказаного рішення (т. 1, а. с. 91).
Частиною першою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною другою статті 12 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:
2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право;
4) відновлення становища, яке існувало до порушення;
5) примусове виконання обов`язку в натурі;
6) зміна правовідношення;
7) припинення правовідношення;
8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;
9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;
10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до частини першої статті 155 Земельного кодексу України (Відповідальність органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за видання актів, які порушують права власників земельних ділянок) у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
З наведених норм Цивільного процесуального кодексу України, Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України випливає, що права, свободи та інтереси фізичних осіб можуть бути захищені судом у спосіб, визначений законом або договором, способами захисту є, зокрема, за загальним правилом, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, а якщо фізична особа є власником земельної ділянки то способом захисту є також визнання недійсним акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою.
Таким чином, способом захисту права ОСОБА_1 щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , у разі, якщо вона вважає, що пунктом 43 рішення № 962 від 18.12.2014 р. Бердичівської міської ради Житомирської області порушено таке право, є визнання цього пункту незаконним.
За таких обставин Суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимоги про визнання частково недійсним рішення № 962 від 18.12.2014 р. Бердичівської міської ради Житомирської області в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 612 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 , передачі в оренду ОСОБА_4 на три роки земельної ділянки площею 612 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 .
Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди землі, який укладено Бердичівською міською радою Житомирської області з ОСОБА_4 17.02.2015 р.
Судом встановлено, що між Бердичівською міською радою Житомирської області та ОСОБА_7 укладено договір оренди землі від 17.02.2015 р., за умовами якого ОСОБА_4 надано в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (т. 1, а. с. 87 88).
На думку Суду, позовна вимога про визнання недійсним цього договору є похідною від позовної вимоги про визнання частково недійсним рішення № 962 від 18.12.2014 р. Бердичівської міської ради Житомирської області в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 612 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 , передачі в оренду ОСОБА_4 на три роки земельної ділянки площею 612 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 ., оскільки саме цим рішенням (пунктом 43) передано в оренду ОСОБА_4 на три роки відповідну земельну ділянку, і посилання на це рішення як на підсіву укладення договору міститься в договорі оренди.
Згідно з абзацом другим частини першої статті 188 Цивільного процесуального кодексу України похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Підсумовуючи викладене, Суд зазначає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 має бути відмовлено повністю.
Керуючись статтями 141, 258, 259 та 263 265 Цивільного процесуального кодексу України,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут

Повне рішення складено 08.11.2024 р.