Справа 206/3121/24
Провадження 2-о/206/463/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

присяжних Дорошевського А.В., Мінзер О.В.

за участю: секретаря Погребної А.О.,

прокурора ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

особи, відносно якої розглядається питання ОСОБА_3 ,

представника особи, відносно якої розглядається питання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу окремого провадження за заявою представника Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» лікаря-психіатра ОСОБА_2 про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію ОСОБА_3 до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, без його усвідомленої згоди. В обґрунтування заяви вказує на те, що 13.06.2024 ОСОБА_3 був госпіталізований до КП «ДБЛПД» ДОР» за направленням лікаря КНП «ПМЛ №1» ПМР Котенко. У приймальному відділенні був оглянутий лікарем-психіатром ОСОБА_5 , який після особистого огляду хворого зробив висновок про необхідність його госпіталізації до стаціонарного відділення ув`язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. Встановлений діагноз: «шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галлюцинаторно-параноїдний синдром, поточний процес». 14.06.2024 ОСОБА_3 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила обґрунтованість госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги та необхідність його лікування в умовах стаціонару.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 підтримав заяву. Суду пояснив, що ОСОБА_3 хворіє з 2017 року. Був госпіталізований до КП «ДБЛПД» ДОР» за направленням лікаря КНП «Павлоградська міська лікарня №1» ПМР Котенко. Підставою для госпіталізації було те,що ОСОБА_3 відмовився від прийому підтримуючої терапії, не спить ночами, відмовляється від їжі, агресивно веде себе по відношенню до матері. Комісією встановлено діагноз «шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галлюцинаторно-параноїдний синдром, поточний процес». Комісія прийшла до висновку, що він потребує лікування на стаціонарі. Але згоди на лікування в стаціонарному відділенні ОСОБА_3 не надав.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 , мати ОСОБА_3 , суду показала, що останнім часом син перестав приймати ліки, пішло загострення хвороби, він не спить, постійно виходить курити на балкон через її кімнату, заважає їй спати. На її зауваження не реагує. Викидає їжу, одежу в сміттєвий бак. Він не відмовляється від їжі, але іноді викидає в смітник і не їсть.

ОСОБА_3 проти заяви лікаря заперечує. Суду пояснив,що проживає разом з матір`ю. Ліки приймав завжди, пропустив тільки 3 дні. Ніякої агресії по відношенню до матері не було. Їсти став менше, оскільки хотів схуднути, це йому вдалося. Просить відпустити його додому, буде лікуватися вдома.

Представник ОСОБА_3 адвокат Іванова В.М. проти задоволення заяви заперечує. Вказує, що відсутні підстави, передбачені ст.. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу», для примусової госпіталізації ОСОБА_3 до стаціонарного відділення.

Прокурор заяву лікаря- психіатра підтримує, просить її задовольнити.

Заслухавши пояснення лікаря-психіатра, показання свідка, думки інших учасників провадження, дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Згідно із ч. ч. 2, 5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку.

При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів.

Згідно із рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016року №2-рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність.

Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, однак п."е" цієї статті передбачає законне затримання психічнохворих, зокрема для надання необхідної їм допомоги.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 було госпіталізовано до КП «ДБКЛПД» ДОР» 13.06.2024 за направленням лікаря КНП «ПМЛ № 1» ПМР Котенко. При обстеженні ОСОБА_3 у приймальному відділенні КП «ДБКЛПД» ДОР черговий лікар-психіатр ОСОБА_5 підтвердила наявність тяжкого психічного розладу і встановив діагноз: «Шизафренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галлюцинаторно-параноїдний синдром, поточний процес».

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради від 14.06.2024 року ОСОБА_7 підтверджено діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галлюцинаторно-параноїдний синдром, поточний процес». Комісією лікарів-психіатрів встановлено, що пацієнт ОСОБА_3 виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання, у зв`язку з чим напружений, до мовного контакту вступає неохоче, відповідає інколи з нічим не вмотивованою посмішкою, постійно сперечаєтеся із співбесідником, перепитує елементарні питання, каже що він здоровий, а це все матір « всього один раз посперечався, а вона викликала швидку», під час чого опускає погляд та намагається піти. Виказує незгоду з очевидними фактами в його стані. Вважає, що йому взагалі не потрібні ліки бо він здоровий, а те що перестав спати, їсти з цим ніяк не пов`язано. У поведінці наявні омани сприйняття у вигляді зорових оманів сприйняття, сам хворий повністю їх заперечує, поведінкою видає, час від часу кудись дивиться застигає, замовкає. Тому комісія лікарів-психіатрів прийшла до висновку, що ОСОБА_3 потребує госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу».

У заяві лікар-психіатр зазначив, що психічний стан ОСОБА_3 обумовлює його безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Тлумачення вказаної норми свідчить, що примусова госпіталізація можливе лише за наявності одночасно таких умов: по-перше, лікування можливе лише у стаціонарних умовах лікарні; по-друге, встановлення в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відсутність необхідності щодо лікування особи лише в стаціонарних умовах виключає можливість примусової госпіталізації пацієнта до медичного закладу.

При цьому, необхідно достовірно встановити, що особа є психічно хворою; психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 неодноразово перебував на лікуванні у стаціонарному відділенні КП «ДБЛПД» ДОР», остання госпіталізація була у березні 2023 року. Йому був встановлений діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галлюцинаторно-параноїдний синдром, поточний процес». Після виписки він приймав підтримуючу терапію, відвідував лікаря-психіатра за місцем проживання.

З пояснень свідка ОСОБА_6 встановлено, що останнім часом ОСОБА_3 декілька днів не приймав ліки, тому став погано спіти, ходить по ночам часто курити, заважає їй, на зауваження не реагує.

З пояснень ОСОБА_3 встановлено, що він від прийому підтримуючої терапіє не відмовлявся, пропустив прийом ліків останні 3 дні. Спить, їжу приймає. Бувають конфлікти з матір`ю на побутовому рівні.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 перебував на час доставлення його до лікарні або перебуває зараз у безпорадному стані, який обумовлює неможливість самостійно задовольняти свої основні життєві потреби,як вказує лікар у заяві.

Тобто, лікарем-психіатром не доведена необхідність лікування ОСОБА_3 саме в умовах стаціонару.

Доводи лікаря стосовно того, що ОСОБА_3 тривалий час страждає на шизофренію, є недостатньо вагомими для того, щоб госпіталізувати особи до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявником не доведено наявність підстав, встановлених ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» для госпіталізації ОСОБА_3 до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.14,16,27 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст.57-60, 258, 259, 264, 265, 339-342 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» лікаря-психіатра ОСОБА_2 про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя І.П. Прінь

Присяжні А.В. Дорошевський

О.В. Мінзер.