справа № 752/8625/21 головуючий у суді І інстанції Ольшевська І.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства акціонерно-комерційного банку «Аркада», Товариства з обмеженою відповідальністю «Аркада-Будівництво», треті особи ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гарант Капітал» про визнання договорів та правочину недійсними в частині покупця,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства акціонерно-комерційного банку «Аркада», Товариства з обмеженою відповідальністю «Аркада-Будівництво», у якому просив суд:

визнати договір №77054 про участь у Фонді фінансування будівництва від 12 серпня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством Акціонерний Комерційний Банк «Аркада», в подальшому перейменованому на АТ АКБ «Аркада», додаткову угоду до цього договору між тими самими сторонами від 22 листопада 2018 року, договір про уступку майнових прав від 25 липня 2017 року за №77054, між тими ж сторонами, щодо квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , недійсними в частині довірителя (покупця) - ОСОБА_2 , та перевести право довірителя (покупця) на позивача ОСОБА_1 ;

зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Аркада-Будівництво» внести зміни до акта приймання передачі об`єкта інвестування (квартири), укладеного 22 листопада 2018 року, та зазначити в ньому Довірителем і особою, що набуває майнове право на квартиру АДРЕСА_2 - ОСОБА_1 ;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору 908 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що у 2016 році позивач прийняв рішення про купівлю нерухомості за адресою: АДРЕСА_3 (будівельна адреса АДРЕСА_4 ). З метою економії часу та з огляду на безумовну довіру до тещі - ОСОБА_2 , позивач довірив свої кошти та надав їй повноваження укласти договір №77054 про участь у ФФБ від 12 серпня 2016 року щодо квартири, на свою тещу. Позивач постійно зайнятий на роботі, тому вирішенням усіх документальних питань займалась ОСОБА_2 . Згодом, позивач дізнався, що відповідач 1 оформила усі майнові права на квартиру на своє ім`я. Позивач вважає, що квартира була придбана за його кошти та за його волевиявлення, однак, у зв`язку із зловживанням довірою з боку відповідачки, позивач право власності на квартиру не набув, тому просив суд визнати договори недійсними в частині покупця та перевести право власності на нього.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року залучено до участі у справі третіх осіб - ОСОБА_3 та товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гарант Капітал».

15 червня 2021 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 , яким відповідач вимоги позову повністю не визнає. З відзиву вбачається, що між сторонами виникли конфліктні ситуації, пов`язані з власністю на квартиру, а також з поганими відносинами дочки відповідачки з позивачем після розлучення. Відповідач вважає позов безпідставним, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на недостовірних доказах. У березні 2019 року відповідачка подарувала квартиру своїй дочці (третя особа), щоб вона мала житло для себе та своїх дітей. Однак колишньому зятю це не сподобалося, і він незаконно змінив замки та не допускав її до квартири. Вказаний позов, разом з іншими, які ініційовані позивачем, демонструють спроби колишнього зятя незаконно отримати доступ до майна відповідача 1, третьої особи та завдати шкоди їх родині. Відповідач наголошує, що кошти, витрачені на придбання квартири, були її особистими заощадженнями, заробленими нею та її покійним чоловіком, а не коштами, які ОСОБА_1 довірив відповідачу та/ або інших договірних відносин між ними.

15 червня 2021 року до суду надійшов відзив АТ АКБ «Аркада» на позовну заяву. Представник відповідача вказує, що ОСОБА_2 уклала кілька договорів з АТ АКБ «Аркада», включаючи договір про участь у фонді фінансування будівництва та договір уступки майнових прав, що стосуються квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до цих угод ОСОБА_2 надала кошти банку як Управителю фонду, а у взаємовідносинах між сторонами були виконані всі умови угод. У контексті цивільного законодавства України договір є домовленістю між сторонами, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до закону сторони мають вільність в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог законодавства та звичаїв ділового обороту. Підтримуючись цим, власник має право власності на майно, яке здійснює відповідно до закону за своєю волею. Згідно з наведеним, ОСОБА_2 набула право власності на квартиру шляхом укладення відповідних угод з банком, які були здійснені у встановленому законом порядку. Таким чином, ОСОБА_2 має право на квартиру відповідно на підставах не заборонених законом, оскільки вона набула це право відповідно до укладених правочинів.

24 грудня 2022 року до суду надійшли пояснення третьої особи - ТОВ «ФК Гарант Капітал», відповідно до яких представник зазначає, що ОСОБА_2 було у встановленому законом порядку та відповідно до положень договору про участь у Фонді фінансування будівництва №77054 від 12 серпня 2016 року набуто у власність об`єкт інвестування - квартиру АДРЕСА_2 .

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства акціонерно-комерційного банку «Аркада», Товариства з обмеженою відповідальністю «Аркада-Будівництво», треті особи ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гарант Капітал» про визнання договорів та правочину недійсними в частині покупця відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 24 квітня 2024 року через систему «Електронний суд» та засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року та постановити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Підтримавши доводи позовної заяви, апелянт вказав на хибність висновків суду першої інстанції.

Зазначає, що суд першої інстанції не долучив пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (третя сторона у даній справі, яка не заявляє самостійні вимоги) від 13 квітня 2021 року, із яких слідує, що дані особи не мали належних доходів для придбання квартири; та його щорічні декларації з Єдиного державного реєстру декларацій осіб уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017, 2018, 2019 роки, які надавалися у паперовій копії електронного доказу. Надані декларації підтверджують офіційні доходи позивача та заощадження за період 2016-2019 роки у розмірі понад 2,5 млн. грн., що майже утричі перевищує вартість спірної квартири.

Також, судом не було надано оцінки показам свідків та письмовим доказам, які підтверджують більш ніж скромний спосіб життя ОСОБА_2 та відсутність інших заробітків окрім її заробітної плати як медичного співробітника, а відповідно відсутність фінансової можливості придбати спірну квартиру.

Вважає, що суд першої інстанції не правильно трактував матеріали кримінального провадження №0002388 від 07 квітня 2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, оскільки постанова від 30 червня 2020 року про закриття кримінального провадження була скасована, а слідчі дії відновлені.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства акціонерно-комерційного банку «Аркада», Товариства з обмеженою відповідальністю «Аркада-Будівництво», треті особи ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гарант Капітал» про визнання договорів та правочину недійсними в частині покупця, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні ОСОБА_2 заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

У судове засідання інші учасники справи, у тому числі апелянт, не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 12 серпня 2016 року ОСОБА_2 (довіритель) та ПАТ АКБ «Аркада» (управитель) було укладено договір №77054 про участь у Фонді фінансування будівництва, відповідно до умов якого довіритель приймає на себе зобов`язання виконувати Правила фонду та передати Управителю в обсягах та на умовах цього Договору кошти в управління з метою отримання у власність об`єкта інвестування визначеного в пункті 6 цього Договору.

Управитель приймає від Довірителя кошти в управління та відповідно до Правил фонду і цього Договору передає частину таких коштів для фінансування будівництва, решта коштів (оперативний резерв) залишається в Управителя. Після закінчення будівництва, введення об`єкта будівництва в експлуатацію, підключення інженерних мереж, передачі його об`єднанню співвласників, або власнику, або експлуатуючій організації необхідною технічною документацією, та, відповідно, під заселення Довірителям кошти оперативного резерву Управитель перераховує Забудовнику. При здійсненні управління майном для досягнення мети цього Договору Управитель діє від свого імені в інтересах довірителів, дотримується встановлених Правилами фонду та цим Договором обмежень щодо окремих дій з усі цим майном і обмежень права довірчої власності (пункт 3 договору).

Пункт 4 вказаного договору зазначає, що після отримання від довірителя коштів управитель закріплює за Довірителем об`єкт інвестування та видає довірителю свідоцтво про участь у фонді.

Відповідно до розділу про порядок та умови проведення розрахунків вказаного договору визначено, що для закріплення об`єкта інвестування Довіритель протягом 2 банківських днів з дня підписання цього договору на рахунок управителя, з дотриманням порядку, встановленого у підпункті 27.1 цього договору, кошти в 267 150,71 гривень, що становить не менше 30,00 відсотків вартості об`єкта інвестування, визначеного сторонами пункті 6 цього договору, за поточною ціною вимірної одиниці об`єкта інвестування, встановленої за згодою сторін внесення коштів. Сторони погоджуються, що відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління при будівництві житла та операціях з нерухомістю», поточна ціна вимірної одиниці об`єкта інвестування (визначена на момент розрахунків ціна права вимоги на одну вимірну одиницю цього об`єкта інвестування) визначається шляхом множення встановлених поточної ціни вимірної одиниці об`єкта будівництва на коефіцієнти поверху та комфортності цього інвестування. На підставі цих даних Управитель розраховує вартість зобов`язань Довірителя щодо внесення коштів у фонд. Поточну ціну вимірної одиниці об`єкта будівництва, коефіцієнти поверху та комфортності визначає Забудовник, а Довіритель його отримує у власність закріплений за ним об`єкт інвестування після введення об`єкта будівництва в експлуатацію відповідно до Правил фонду та цього Договору (пункт 15 договору).

Кошти вносяться у національній валюті України на рахунок, зазначений у цьому договорі, у готівковій чи безготівковій формі. Довіритель передає управителю кошти в управління без ПДВ. Довірителі-фізичні особи можуть передавати в управління управителю тільки особисті кошти. Управитель приймає кошти в управління за цим договором безпосередньо від довірителів або від їх довірених осіб, повноваження яких підтверджується нотаріально оформленою довіреністю, в якій зазначені конкретні про обов`язки довіреної особи з обов`язковим посиланням на реквізити цього договору (пункт 16 договору).

Як на обставину, яка підтверджує факт внесення особистих коштів ОСОБА_1 на виконання умов договору № 77054, сторона позивача посилалась на лист АТ АКБ «Аркада», який зазначає дати та час відвідування приміщення АТ АКБ «Аркада» за адресою: м. Київ, вул. Ольгинська, 3, ОСОБА_1 .

Як вказує позивач, дати відвідування приміщення АТ АКБ «Аркада» ОСОБА_1 співпадають із датами внесення ОСОБА_2 платежів за договором №77054, та, на переконання позивача, вказує на те, що вносились саме його особисті кошти, а не ОСОБА_2 .

При цьому, з долучених до позову квитанцій про здійснення касової операції, вбачається, що виключно 18 травня 2017 року відвідування позивачем приміщення банку відповідає даті внесення коштів за договором 77054 від 12 червня 2016 року про участь у ФФБ на ім`я ОСОБА_2 за рахунок особистих коштів ОСОБА_2 (призначення платежу) в розмірі 75 072,94 грн. квитанція №1, виданої прибутковою касою №16 від 18 травня 2017 року.

Вбачаючи в діях ОСОБА_2 ознаки вчинення шахрайських дій у період часу з 2016 року по 2019 рік, позивач звернувся в 2020 році із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч. 4 ст. 190 КК України до Голосіївського управління поліції у м. Києві.

На запит суду були надані копії матеріалів кримінального провадження та з витягу з ЄДРДР встановлено, що розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002388 від 07 квітня 2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

При цьому, 30 червня 2020 року вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав, що в матеріалах справи відсутні достатні підтвердження щодо внесення особистих коштів ОСОБА_1 на виконання умов договору №77054, поряд із цим розслідування щодо можливих шахрайських дій ОСОБА_2 було закрито через відсутність складу кримінального правопорушення, тому немає підстав стверджувати, що набуття ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру як новостворене майно відбувалось неправомірно.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої не може погодитися в повній мірі з такими мотивами суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, на підставі наступного.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Стаття 656 ЦК України у редакції на час виникнення спірних правовідносин, визначала, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Відповідно до статті 657 ЦК України обов`язковою (істотною) умовою договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна є укладання його в письмовій формі, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (стаття 235 ЦК України).

У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно укладають один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен встановити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (статті 12, 81 ЦПК України).

За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: а) факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; б) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; в) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Такі висновки про застосування норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду України: від 14 листопада 2012 року у справі №6?133цс12, від 07 вересня 2016 року у справі №6-1026цс16, які у подальшому підтримані у постановах Верховного Суду: від 07 листопада 2018 року у справі №742/1913/15-ц, від 21 серпня 2019 року у справі №303/292/17, від 30 березня 2020 року у справі №524/3188/17.

У постанові від 14 лютого 2022 року у справі №346/2238/15-ц Верховний Суд зробив висновок про застосування норми права, відповідно до якого нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору.

Так, в указаній постанові Верховний Суд відступив від висновку щодо застосування норми права, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду, зокрема, у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі №265/3310/17, а також і від аналогічного висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №466/8968/19, про те, що «при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд повинен встановити, що фактично майно було придбане за кошти іншої особи і для неї та, що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає; вказаний договір відповідно до статей 235, 236 ЦК України може бути визнаний недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Зокрема, за умови доведеності, що за договором купівлі-продажу майно насправді було куплено не зазначеним у договорі покупцем, а іншою особою, за її кошти, суд може визнати, що вказаний договір у частині, що стосується покупця, є удаваною угодою і що дійсним покупцем за цим договором є особа, для якої за її кошти було придбано майно.».

Позивач під час розгляду справи не довів, що оспорюваний договір №77054 про участь у Фонді фінансування будівництва від 12 серпня 2016 року щодо квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , сторони вчинили для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а визнання недійсним договору в частині сторони договору правилами ЦК України не допускається.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у постановах від 14 лютого 2022 року у справі №346/2238/15-ц, від 18 січня 2023 року у справі №181/1081/20, від 28 червня 2023 року у справі №465/2502/20 та ін.

В той же час, позовні вимоги щодо визнання недійсними похідних договорів від договору №77054 про участь у Фонді фінансування будівництва від 12 серпня 2016 року, а також зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Аркада-Будівництво» вчинити дії є похідними, а тому також задоволенню не підлягають.

Отже, за встановлених обставин, місцевий суд зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, проте помилився щодо мотивів такої відмови.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволені позову, однак з підстав, які колегія апеляційного суду вважає частково помилковими, оскаржуване судове рішення підлягає зміні в частині мотивів та підстав такого висновку відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова