Справа № 502/2293/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого - судді Балан М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Урсул Г.К.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до

ОСОБА_3 ,

третя особа: ОСОБА_4 ,

про

визнання договору купівлі продажу житлового будинку дійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до відповідача ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання договору купівлі продажу житлового будинку дійсним.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.12.2001 року відділом реєстрації Української товарної біржи в м. Кілія було зареєстровано Договір купівлі-продажу нерухомого майна з реєстраційним № 189188, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 (продавцем) від імені якої діяв ОСОБА_4 та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (покупцями).

Відповідно до вказаного договору купівлі продажу від 15 грудня 2001 року, ОСОБА_3 продала ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в рівних долях житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому зазначений договір купівлі продажу, позивачі зареєстрували в Кілійському РБТІ, але право власності не оформлювали, оскільки вважали, що правовстановлюючі документи оформлені належним чином.

Фактично правочин обома сторонами повністю був виконаний: відповідачем був звільнений житловий будинок, передані ключі, а позивачі в`їхали до вказаного житлового будинку та проживають там.

На час укладення договору в грудні 2001 року, сторонам не було відомо, що правочин у відповідності до ст. 47 Цивільного Кодексу України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу».

На теперішній час позивачі не мають можливості розпоряджатися своїм майном, як належні власники, що порушує їх права.

Виходячи з вищевикладеного, позивачі просили суд:

-визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований 15 грудня 2001 року відділом реєстрації Української товарної біржи в м. Кілія за реєстраційним № 189188, а саме: житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 (продавцем) від імені якої діяв ОСОБА_4 та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (покупцями).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась.

Представник позивачів ОСОБА_5 , в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивачів, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги визнала у повному обсязі.

Третя особа, ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у її відсутність. Заявлені вимоги визнав у повному обсязі.

На підставі письмових заяв сторін, суд ухвалює рішення без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 223, 247 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно договору купівлі продажу нерухомого майна від 15.12.2001 року, зареєстрованого товарною біржею «Українська» встановлено, що 15.12.2001 року ОСОБА_4 , діючий на підставі довіреності від імені ОСОБА_3 , в подальшому іменуємо «Продавець» з одного боку та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в подальшому іменуємо «Покупці» з іншого боку, уклали зазначений договір за яким Продавець продав, а Покупці придбали об`єкт нерухомого майна: весь житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вказаний договір зареєстрований на Товарній біржі «Українська» за реєстраційним номером № 189188, /а. с. 15/.

Згідно довідки за вих. № 36 від 04.06.2002 року, виданого Кілійським РБТІ вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є власниками житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі продажу, зареєстрованого на товарній біржі «Українська» 15.12.2001 року, /а. с. 16/.

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок, складений Кілійським РБТІ вбачається, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , складається з: літ. «А» житловий будинок (загальною площею 49,5 кв. метра, житловою площею 27,2 кв. метра), літ. «Б « - погріб, літ. «В» - сарай, літ. «Г» - вбиральня, № I надвірні споруди, /а. с. 12-14/.

При вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки договір купівлі-продажу сторонами було укладено у 2001 році, суд застосовує відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Статтею 48 ЦК УРСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

По недійсній угоді кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

На дату укладання договору купівлі-продажу, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст. ст. 3, 15, 17 Закону України «Про товарні біржі».

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Як зазначено в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 року № 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні, - державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до п. 9 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, віднесено до переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна.

Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності позивачів на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.1998 року № 121, суд приходить до висновку, що позивачі на законних підставах набули право власності на придбане майно і не взмозі розпоряджатися ним на власний розсуд з причин, що не залежать від них, в зв`язку з чим вважає, що право власності позивачів підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, а тому задовольняє позов.

Керуючись 12, 81, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 47, 227 ЦК УРСР, Законом України «Про товарну біржу», ст. ст. 16, 328 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований 15 грудня 2001 року товарною біржею «Українська» за реєстраційним № НОМЕР_1 , а саме: житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 (продавцем) від імені якої діяв ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 (покупцями).

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан