справа №932/306/24
провадження №2/932/165/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря судового засідання: Дубовик К.В.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 : ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

12.01.2024 позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути із відповідачів в свою користь заборгованість в сумі 511 934,80 грн.

Також позивач просить стягнути із відповідачів судовий збір в сумі 7 679,02 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 51 193,48 грн.

Ухвалою суду 29.02.2024 відкрито спрощене позовне провадження із викликом учасників, призначено судове засідання.

Узагальнені доводи учасників справи.

Позиція позивача, викладена у позові та відповіді на відзив зводиться до наступного: між позивачем та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, який схвалено дружиною останнього ОСОБА_4 ; позивачем надано відповідачам 360 200 грн., проте відповідачі виконали договір лише частково, допустили його порушення, на вимоги про повернення заборгованості не відповіли; відтак із ОСОБА_2 , який укладав договір кредиту та другого із подружжя ОСОБА_4 слід стягнути тіло кредиту 307 948,08 грн. та нараховані проценти 203 986,72 грн.; при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 7 679,02 грн., які треба покласти на відповідачів; також на відповідачів треба покласти витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 процентів від ціни позову, а саме в сумі 51 193,48 грн.; п.15 ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» не діяв на час укладення договору кредиту.

Позиція відповідача ОСОБА_2 , викладена у відзиві на позов та запереченнях, зводиться до наступного: позивачем не доведено факту надання кредиту відповідачу, при чому факт часткового погашення кредиту не доводить суми, яку було отримано; при укладенні договору кредиту не дотримано п.15 ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», що свідчить про нікчемність договору; позивачем не доведено факту укладення договору кредиту в інтересах сім`ї; заявлені витрати на професійну правничу допомогу не підлягають до задоволення з огляду на відсутність детального опису послуг, доказів їх оплати та акту приймання-передачі.

Представниця позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала, навела доводи аналогічні доводам заяв по суті спору.

Представник відповідача ОСОБА_2 навів пояснення, аналогічні фабулі відзиву та заперечень.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, причини нез`явлення не повідомила.

Обставини, встановлені судом.

19.08.2020 ОСОБА_2 підписав анкету-заяву на отримання готівкового кредиту в сумі 360 200 грн. для будівництва/купівлі нерухомості на 60 місяців із процентною ставкою 35%.

Така заявка підписана ОСОБА_4 із вказівкою «не заперечую проти отримання моїм чоловіком кредиту».

20.08.2020 між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір з наступними умовами: сума кредиту 360 200 грн., з яких 315 971 на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 , 44 229 на погашення кредитної заборгованості перед ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на рахунок № НОМЕР_2 (транзитний рахунок № НОМЕР_3 ); термін кредиту з 20.08.2020 по 19.08.2025; процентна ставка 35% річних; орієнтовна реальна процента ставка 41,19% річних; загальні витрати позичальника по кредиту 413 918,84 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту 774 118,84 грн.

Пунктами 3.3, 6.9 та 6.10 договором кредиту передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредиту з підстави, зокрема прострочення позичальником сплати процентів та/або кредиту (часини кредиту) щонайменше на один календарний місяць. У такому випадку банк надсилає позичальнику повідомлення про усунення порушень, які позичальник має право усунути протягом 30 календарних днів.

Додатками до договору є підписані сторонами графік платежів та паспорт споживчого кредиту.

На підтвердження факту надання кредиту позивачем надано платіжні доручення про зарахування коштів на рахунок НОМЕР_3 та виписки по особовим рахункам із якої вбачається зарахування 20.08.2020: 315 971 на поточний рахунок № НОМЕР_1 , НОМЕР_4 на погашення кредитної заборгованості перед ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на рахунок № НОМЕР_2 .

У виписці також відображено факти часткового погашення кредиту та процентів ОСОБА_2

02 та 03 листопада 2023 року позивачем надсилалися обом відповідачам вимоги щодо дострокового стягнення заборгованості ( ОСОБА_2 за адресою, вказаною у договорі кредиту), проте такі не були отримані у зв`язку із закінченням строку зберігання поштової кореспонденції.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий в сумі 7 679,02 грн.

Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом .

Пункт 15 ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», на який покликається відповідач, включено законом №1349-IX від 19.03.2021 та такий введено в дію з 14.07.2021.

Відповідно до частини першої статті 1054ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За приписами ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

За приписами п.3 ч.1 ст.25 Закону України «Про споживче кредитування», взаємодія кредитодавця, нового кредитора, колекторської компанії із споживачем, його близькими особами, представником, спадкоємцем, поручителем, майновим поручителем або третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію, при врегулюванні простроченої заборгованості може здійснюватися виключно шляхом надсилання поштових відправлень із позначкою "Вручити особисто" за місцем проживання чи перебування або за місцем роботи фізичної особи.

Відповідно до ч.2 абзацу 4 вказаної статті, для цілей цієї частини моментом надання відповідних підтвердних документів є 23 година 59 хвилин десятого робочого дня з дня направлення кредитодавцем, новим кредитором, колекторською компанією рекомендованого поштового відправлення з описом вкладення, що містило відповідні підтвердні документи, або момент отримання повідомлення про вручення зазначеного поштового відправлення, якщо таке повідомлення отримано кредитодавцем, новим кредитором, колекторською компанією раніше зазначеного 10-денного строку.

Згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

Таку позицію висловив Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц.

За приписами ч.4 ст.65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №205/5882/18 зазначено, що за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном.

Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах: від 28.08.2019 (справа № 638/20603/16), від 08.04.2020 (справа № 361/7130/15-ц), від 21.07.2021 (справа №361/5840/19).

За висновками, наведеними в постанові Верховного Суду від 13.12.2023 у справі №489/1101/21, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суди не встановили тієї обставини, на що ОСОБА_2 були витрачені отримані у борг кошти: в інтересах сім`ї, чи у власних інтересах, що є основним для правильності визначення солідарного обов`язку колишнього подружжя, оскільки відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, у цьому випадку, саме на позивача покладено обов`язок доведення таких обставин, так як саме позивачка звернулася до суду з позовом та заявила відповідні позовні вимоги, які повинна була довести, що було її процесуальним обов`язком. Інше тлумачення цієї обставини буде свідчити про безпідставний перерозподіл тягаря доказування, що не узгоджується з нормами процесуального права.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18.

Висновки суду.

Укладений 20.08.2020 між позивачем та ОСОБА_2 договір кредиту мітить усі істотні умови, передбачені законом.

Не зазначення у такому договору вимог, передбачених п. 15 ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», не свідчить про нікчемність договору, адже таку норму введено в дію лише 14.07.2021, тобто після укладення договору.

Позивачем доведено надання ОСОБА_2 кредиту в сумі 360 200 грн., а саме надано меморіальні ордери та виписки у який вказано номера рахунків, які визначені договором.

Суд звертає увагу, що на належність для підтвердження факту надання кредиту такого доказу як виписка неодноразово вказував Верховний Суд.

При цьому позиція відповідача, який погашав кредит, зауважень щодо виконання позивачем свого обов`язку раніше не висловлював, за якою він отримував кредит, проте не пам`ятає у якій сумі, не є конкретною та не береться до уваги.

Позивачем, станом на 05.12.2023 розраховано заборгованість за тілом кредиту в сумі 307 948,08 грн. та за процентами в сумі 203 986,72 грн.

ОСОБА_2 не навів заперечень щодо розміру заборгованості, контр-розрахунку не подав.

Судом враховується факт надсилання 03.11.2023 на адресу ОСОБА_2 , вказану у договорі кредиту (про зміну адреси останній не повідомляв, хоча мав відповідний обов`язок, п.10.1 договору), досудової вимоги, яку слід вважати одержаною 13.11.2023 (ст. 25 Закону України «Про споживче кредитування»), а також звернення до суду із позовом після 13.12.2023 (що відповідає пунктам 6.9, 6.10 договору та ст.16 Закону України «Про споживче кредитування»).

Відтак, суд приходить до переконання про задоволення позову до ОСОБА_2 в повному обсязі.

Щодо позову до ОСОБА_4 то позивачем не доведено, що грошові кошти, одержані за договором кредиту, використані в інтересах сім`ї. Зокрема викладене стосується як отриманих коштів на поточні потреби в сумі 315 970 грн., так і спільності боргу перед ПАТ «Банк Кредит Дніпро», на рефінансування якого позивачем надано 44 229 грн.

При цьому, Верховний Суд зазначає, що відповідний обов`язок доказування у такій категорії справ покладено саме на позивача. Під час розгляду даної справи останній не ставив відповідачам питань щодо використання кредиту в порядку ст.93 ЦПК України, не клопотав про витребування відповідних доказів.

Відтак, відсутні підстави для стягнення заборгованості із ОСОБА_4 .

Оскільки суд задовольняє позов до ОСОБА_2 , із останнього підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

Позивачем не надано доказів розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу, тому відсутні підстави для вирішення питання про їх компенсацію.

Керуючись ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268,350 ЦПК України суд -

У Х В А Л И В :

Позов Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_2 задовільнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) в користь Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» () заборгованість за кредитним договором №CL-287883 від 20.08.2020 в сумі 511 934,80 грн.

У задоволенні позову Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) в користь Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» () сплачений судовий збір в сумі 7 679,02 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 26.04.2024.

Суддя: В.І.Цитульський