КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» про захист прав споживачів,-

в с т а н о в и в :

В серпні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» про захист прав споживачів.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 14.11.2017 позивачем було підписано анкету-заяву до договору про надання банківських послуг АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», за умовами якої позивачу відкрито рахунок та видано кредитну карту Monobank, на якій встановлено мінімальним кредитний ліміт, розмір якого в подальшому був збільшений за ініціативою банку в односторонньому порядку без згоди позивача та на день подачі позову до суду складає 80 000 грн.

Як вказує позивач, будь-яких інших документів, зокрема, Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів йому надано не було, анкета-заява розміру кредитного ліміту не містить, а також сам факт підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг та Довідки про умови кредитування не свідчать про беззаперечне ознайомлення клієнта з Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Крім того, банк нараховує одночасно неустойки та штрафи за порушення виконання договору, що заборонено чинним законодавством.

Позивач зазначає, що укладений внаслідок підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг без наданих підтверджень про конкретні запропоновані йому Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяги з Тарифів та з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного і кредитного договору, а заборгованість є безпідставною та неправомірною, оскільки анкета-заява не є кредитним договором, не містить необхідних умов, зокрема, щодо розміру кредитного ліміту та розміру і порядку нарахування відсотків, при укладенні не було дотримано обов`язкової письмової форми договору, будь-яких інших документів між позивачем та банком укладено не було, отже договір, укладений між ним та АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» є недійсним у частині нарахування процентів, пені і штрафних санкцій та укладений з порушенням норм законодавства.

На підставі викладеного, позивач просив кредитний договір, укладений між позивачем та банком визнати недійсним в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій із застосуванням наслідків недійсності правочину, зобов`язати відповідача зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором з урахуванням визнання Кредитного договору недійсним в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що позивачем була підписана Заява-анкета, а тому цей факт не підтверджує те, що він був ознайомлений з Правилами і Умовами надання банківських послуг.

Відповідно до п.2.1.1.2.1 Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг вказані умови використання кредитних карт АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», Пам`ятка клієнта/Довідка про умови кредитування Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку.

Згідно інформації, викладеної у Витязі з Умов та Правил надання банківських послуг, Анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг.

Тобто Умови та Правила надання банківських послуг є такою ж обов`язковою складовою договору про надання банківських послуг як і Довідка про умови кредитування.

Зазначає, що Позивач не отримував від Банку Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, Довідкою про умови кредитування свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. А сам факт підписання заяви про приєднання до Умов та Правил падання Банківських послуг та Довідки про умови кредитування не свідчить про беззаперечне ознайомлення клієнта з Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Під час підписання анкети-заяви Банк ні з якими Умовами та правилами його не ознайомлював, також в супереч ст.ст. 9, 11 ЗУ «Про споживче кредитування» не падав йому інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Вказане підтверджується відсутністю його підпису під Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також у паспорті споживчого кредиту, який позивачу ніхто не надавав.

Так, АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» самостійно встановлював та змінював розмір кредитного ліміту Умови та Правила надання банківських послуг АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів ним, ОСОБА_1 , не підписувались, а також не було повідомлено про їх зміну.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин».

Крім того, апелянт зазначає, що АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» нараховує одночасно неустойки та штрафи за порушення виконання договору, однак чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення

Таким чином, вважає, що договір, укладений між ОСОБА_1 та АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» є недійсним у частині нарахування процентів, пені та штрафних санкцій та інших супутніх послуг та укладений з порушенням норм законодавства.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що банком та позичальником при укладенні кредитного договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов цього договору, позичальником підтверджено своїм підписом, що він ознайомлений з умовами кредитування та згодний з ними, договір укладено у письмовій формі у відповідності до вимог чинного законодавства, і тому суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання вказаного кредитного договору недійсним, а також для задоволення інших позовних вимог як похідних.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що відповідач підписав з АТ «Універсал Банк» договір про надання банківських послуг у вигляді анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, на підставі чого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,2% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (38,4% річних), зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом у розмірі 6,4% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом (76,8%).

Відповідно до п.п.2,3 анкети-заяви позивач погодився та підтвердив своїм підписом, що вказана анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підтвердив, що знайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог чинного законодавства) та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Крім того, беззастережно погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку збільшувати або зменшувати розмір дозволеного кредитного ліміту.

Відповідно до п.п.2.1 п.2 Розділу І Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» Банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, випускає та надає клієнту у користування платіжну картку, а також забезпечує здійснення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, згідно умов договору у тому числі, платіжної системи MasterCard, та відповідно до вимог чинного законодавства України, у т.ч. нормативно-правових актів Національного Банку України.

Підпунктом 2.1 п.2 Розділу IІ Умов визначено, що для надання послуг Банк видає клієнту картку. Підписанням анкети-заяви клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг «Monobank». Датою укладення договору є дата підписання Клієнтом анкети-заяви та отримання Картки.

Також, Главою 5 «Надання та обслуговування кредиту» Розділу II Умов і правил передбачено: п.5.1. Ліміт кредитування та строк його дії встановлюється згідно умов зазначених в цьому Договорі; п.5.2. Ліміт до використання розраховується та встановлюється Банком виходячи з внутрішніх процедур Банку та зазначається Клієнту в електронному вигляді через мобільний додаток або іншим способом з використанням каналів дистанційного обслуговування; п.5.4. Клієнт шляхом розрахунку за товари та послуги та/або отримання готівкових коштів з використанням Платіжної картки після встановлення або зміни ліміту до використання, підтверджує факт згоди з встановленням ліміту до використання.

Згідно з п.5.10 Розділу IІ Умов сума щомісячного мінімального платежу визначається Банком відповідно до Тарифів, але не менше 100 грн. та не може перевищувати повного розміру заборгованості за договором. Мінімальний платіж формується в перший день місяця наступного за звітним місяцем, і очікує погашення до першого числа наступного місяця.

Клієнт зобов`язаний щомісяця сплачувати Щомісячний мінімальний платіж в розмірі та в термін, зазначені у мобільному додатку. При несплаті щомісячного мінімального платежу клієнт повинен сплатити штраф за несплату щомісячного мінімального платежу згідно з Тарифами (п.5.11 Розділу IІ Умов).

За п.5.15 Розділу IІ Умов за порушення строків сплати Щомісячного мінімального платежу Клієнт сплачує Банку відсотки в подвійному розмірі від базової процентної ставки, зазначеної в Тарифах, що діє на дату нарахування відсотків. Відсотки в подвійному розмірі нараховуються від суми загальної заборгованості з моменту виникнення заборгованості під час дії пільгового періоду за карткою внаслідок невнесення щомісячного мінімального платежу в повному обсязі або за кожен календарний день поточного календарного місяця, в якому клієнт своєчасно не вніс щомісячний мінімальний платіж за звітний місяць після закінчення дії пільгового періоду за карткою.

Відповідно дод п.5.16 Розділу IІ Умов у разі порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся заборгованість за кредитом вважається простроченою (істотне порушення Клієнтом зобов`язань). На залишок простроченої заборгованості Банк нараховує, а Клієнт сплачує штраф у розмірі згідно із тарифами, але не більше 50% від суми одержаного Клієнтом кредиту. При цьому діє відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 0,00001% річних.

Пунктом 5.22 Розділу IІ Умов встановлено право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або в певній частці у разі невиконання клієнтом зобов`язань за договором.

На залишок простроченої заборгованості Банком нараховується неустойка, передбачена Тарифами, а саме: від 1 до 30 днів - штраф у розмірі 50 грн. + 6,4% від суми загальної заборгованості; від 31 до 90 днів - штраф у розмірі 100 грн. + 6,4% від суми загальної заборгованості; від 91 до 120 (210) днів - штраф, розрахований за формулою 100 грн. + 6,4% від суми загальної заборгованості за перший день відповідного календарного місяця; від 121 (211) дня (до повного погашення) - штраф у розмірі 100 грн та пеня у розмірі 6,4% на місяць від суми загальної заборгованості

Судом також встановлено, що зобов`язання банку з надання позивачу кредиту були виконані в повному обсязі.

Згідно довідки про рух коштів по картці ОСОБА_1 , кредитний ліміт позивача зменшувався та збільшувався декілька разів, і станом на 01.11.2023 становив 80 000 грн.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За змістом ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Позивач посилається на те, що анкета-заява не є кредитним договором, не містить необхідних умов, зокрема, щодо розміру кредитного ліміту та розміру та порядку нарахування відсотків, будь-яких інших документів між позивачем та банком укладено не було, позивача не було ознайомлено з усіма умовами надання кредиту, а отже кредитний договір має бути визнаний судом недійсним в частині нарахувань відсотків, пені та штрафних санкцій з застосуванням наслідків недійсності правочину.

В той же час, сторона відповідача зазначала про те, що всі умови договору завчасно були відомі позивачу, оскільки позивач підтвердив отримання ним інформації щодо умов кредитування відповідно до вимог чинного законодавства про захист прав споживачів у відповідному мобільному додатку.

Згідно зі ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

За ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно у письмовій формі: у паперовому вигляді, у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному вебсайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ч.1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За п.2 ч.2 статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Отже, як вірно вважав суд першої інстанції, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19.

Також, Анкета - заява до Договору про надання банківських послуг 14.11.2017 року підписана позивачем особисто.

Згідно з п.6 Анкети-заяви Клієнт просив вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі її електронний підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті їй в Банку.

Також Клієнт засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідальним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення удосконаленого електронного підпису у мобільний додаток з метою засвідчення дій Клієнта згідно з Договором.

За ч.3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Згідно п.14 Положення про застосування електронного підпису та електронної печатки, затвердженого постановою Правління НБУ №78 від 14.08.2017, використання удосконаленого ЕП, удосконаленої електронної печатки та простого ЕП здійснюється на підставі договору між установою і клієнтом установи, який укладається в письмовій формі (у формі паперового документа з власноручними підписами сторін або як електронний документ із кваліфікованими ЕП сторін) після проведення ідентифікації та верифікації клієнта установи відповідно до вимог законодавства України у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму.

За п.п.23, 24 цього Положення установи та їх клієнти під час вчинення правочинів у вигляді електронних документів мають право використовувати удосконалений ЕП на підставі договору з урахуванням вимог п.14 розділу ІІ цього Положення. Установа визначає технологію використання удосконаленого ЕП та засоби удосконаленого електронного підпису чи печатки, що використовуються під час взаємодії установи з клієнтом установи.

Відповідно до п.44 цього Положення установа визначає технологію використання удосконаленої електронної печатки та засоби удосконаленого електронного підпису чи печатки, що використовуються під час взаємодії установи з клієнтом установи.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З відзиву відповідача убачається, що банк використовує електронний договір та застосовує електронний підпис. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП у мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється безпосередньо у точці видачі або спеціалістом банку, який виїжджає за адресою, вказаною клієнтом.

У випадку, коли особа не дає згоди щодо умов і правил надання банківських послуг у застосунку «Monobank» шляхом накладення електронного цифрового підпису, тоді застосунок не переходить на наступний етап входу у головне меню застосунку, проведення будь-яких операцій без такого підтвердження є неможливим, без отримання листа на електронну пошту та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна та пароля особистого кабінету кредитний договір з позичальником не був би укладений.

Виходячи з наведеного, твердження сторони позивача про відсутність ознайомлення з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту суперечить матеріалам справи та не узгоджується з нормами чинного законодавства, а відсутність підпису позичальника на паперовому екземплярі умов обслуговування, тарифів, таблиці обчислення та паспорті споживчого кредиту не свідчить про неукладеність кредитного договору.

Крім того, з наданої стороною відповідача виписки про рух коштів по картці позичальника вбачається, що позивач після отримання банківської картки активно користувався кредитними коштами.

Отже, як встановлено судом, умови кредитування позивач розумів та погодив, інформацію стосовно наданих фінансових послуг в розумінні ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» отримав, про що свідчить його підпис в анкеті-заяві.

Враховуючи те, що банком та позичальником при укладенні кредитного договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов цього договору, позичальником підтверджено своїм підписом, що він ознайомлений з умовами кредитування та згодний з ними, договір укладено у письмовій формі у відповідності до вимог чинного законодавства, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання вказаного кредитного договору недійсним, а також для задоволення інших позовних вимог, як похідних та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 10 червня 2024 року.

Головуючий:

Судді: