ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 128/1604/19

провадження № 61-2547св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів:Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Вінницька районна державна адміністрація Вінницької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Карпінської Ю.Ф., та постанову Вінницького апеляційного суду від 18 січня 2024 року, прийняту у складі колегії суддів: Шемети Т. М., Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області (далі - Вінницька РДА) про визнання договору оренди землі частково недійсним, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Позовну заяву ОСОБА_1 мотивувала тим, що вона отримала у власність від своєї бабусі ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,1717 га, яка розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель.

Вказувала, що за її заявою від 27 березня 2019 року Державне підприємство «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» виготовило технічну документацію із землеустрою. 17 травня 2019 року вона подала заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, а 30 травня 2019 року державний кадастровий реєстратор прийняла рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, оскільки наявні зауваження щодо валідності електронного документа, а саме перетин ділянок з ділянками, кадастрові номери: :03:001:0156, 0:009:0446. Зазначені земельні ділянки перебувають у користуванні ОСОБА_3 на підставі договору оренди строком на 25 років, укладеного 25 жовтня 2011 року між ним та Вінницькою РДА в особі голови Векліча П. Г . Вважає, що її право порушено вказаним договором оренди землі, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд:

- визнати частково недійсним договір оренди землі від 25 жовтня 2011 року, укладений між ОСОБА_3 та Вінницькою обласною державною адміністрацією, кадастрові номери земельних ділянок: :03:001:0156, 0:009:0446, які розташовані на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, у частині передання ОСОБА_3 в оренду земельних ділянок площею та в межах, встановлених судовою землевпорядною експертизою;

- зобов`язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею та в межах, встановлених судовою землевпорядною експертизою.

Короткий зміст судових рішень судів першої інстанції та апеляційної інстанцій

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Вінницької РДА про визнання договору оренди землі частково недійсним, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння задоволено.

Визнано частково недійсним договір оренди земельних ділянок від 25 жовтня 2011 року, укладений між ОСОБА_3 та Вінницькою РДА, який зареєстрований в управлінні Держкомзему у Вінницькому районі Вінницької області від 28 жовтня 2011 року за № 02160, кадастровий номер 0:009:0446, які розташовані на території Агрономічної сільської ради, в частині передання ОСОБА_3 в оренду земельної ділянки площею та в межах, встановлених судовою земельно-технічною експертизою, а саме: в частині накладення 0,0111 га з зовнішніми розмірами по периметру: від точки 1 до 2 - 19,47 м; 2 до 3 - 5,49 м; 3 до 4 - 3,68 м; 4 до 5 - 6,20 м; 5 до 6 - 8,62 м; 6 до 1 - 6,29 м, що графічно відображено жовтим кольором на схематичному плані меж у додатку 4, що додається до висновку експерта.

Витребувано у ОСОБА_2 , яка є правонаступником ОСОБА_3 , частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0111 га, із зовнішніми розмірами по периметру: від точки 1 до 2 - 19,47 м; 2 до 3 - 5,49 м; 3 до 4 - 3,68 м; 4 до 5 - 6,20 м; 5 до 6 - 8,62 м; 6 до 1 - 6,29 м, що графічно відображено жовтим кольором на схематичному плані меж удодатку 4, що додається до висновку експерта.

Висновок експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 19 серпня 2021 року № СЕ-19/102-21/3259-ЗТ уважати невід`ємною частиною цього рішення суду.

Стягнуто з ОСОБА_2 та Вінницької РДА в рівних частках на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 536,80 грн.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 18 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2023 року - без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, вказав, що факт накладення земельних ділянок, про який стверджує позивач, доведений висновком експерта від 19 серпня 2021 року, відповідно до якого земельна ділянка з кадастровим номером :01:009:0446, площею 1,0239 га, яка перебувала в оренді ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , та земельна ділянка площею 0,1717 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , накладаються площею 0,0111 га. Тому суд дійшов висновку, що право позивача є порушеним і підлягає захисту шляхом визнання договору оренди в частині накладення земельних ділянок недійсним та шляхом витребування цієї частини земельної ділянки від особи, яка її орендує.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, констатував, що позивач довідався про своє порушене право та про особу, яка його порушує, коли вона отримала інформацію про накладення земельних ділянок, отримавши рішення державного реєстратора від 30 травня 2019 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Суд апеляційної інстанції вважав, що позивач обрала належний спосіб захисту свого порушеного права.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що ухваленим у справі рішенням порушуються інтереси Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, суд апеляційної інстанції вказав, що це є лише її власним баченням, без наведення конкретних доказів, та акцентував, що відповідач не уповноважена представляти інтереси сільської ради, інша сторона договору - Вінницька районна державна адміністрація ухвалене у справі рішення не оскаржує.

Короткий зміст касаційної скарги

У лютому 2024 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 18 січня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

23 лютого 2024 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Вінницького районного суду Вінницької області, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У березні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

02 жовтня 2024 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21), від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (провадження № 12-128гс18) та у постановах Верховного Суду від 18 травня 2023 року у справі № 397/479/21 (провадження № 61-6327св22), від 25 вересня 2023 року у справі № 692/864/19 (провадження № 61-9033св23), від 19 серпня 2021 року у справі № 677/1893/18 (провадження № 61-18281св20).

Заявник уважає, що суди безпідставно не брали до уваги її доводи про те, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом визнання недійсним договору, тому дійшли помилкового висновку про визнання частково недійсним договору оренди землі, в укладенні якого позивач не брала участі.

Суд першої інстанції порушив норми процесуального права:

- не повідомив заявника про судове засідання 16 жовтня 2023 року;

- вийшов за межі позовних вимог, оскільки самостійно вирішив вважати невід`ємною частиною рішення експертний висновок;

- не залучив до участі у справі правонаступника Вінницької районної адміністрації Вінницької області - Вінницьку районну військову адміністрацію Вінницької області;

- не залучив до участі у справі як співвідповідача Агрономічну сільську раду Вінницької області, яка є розпорядником спірної земельної ділянки, та ОСОБА_4 , яка є користувачем спірної земельної ділянки.

Відзив на касаційну скаргу у визначений Верховним Судом строк не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ВН від 25 березня 1998 року, ОСОБА_4 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,1717 га в межах згідно з планом на підставі рішення Агрономічної сільської Ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області від 11 грудня 1997 року, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 502.

26 вересня 2007 року між ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдаровувана) укладений договір дарування земельної ділянки площею 0,1717 га, в межах згідно з планом, розташованої на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, що передану для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. У пункті 2 цього договору зазначено, що згідно з довідкою, виданою Вінницьким районним відділом земельних ресурсів Державного комітету України по земельним ресурсам 20 вересня 2007 року за № 07-6232, земельній ділянці, розташованій на території АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1717 га, присвоєно кадастровий номер :03:001:0090.

25 жовтня 2011 року між ОСОБА_3 та Вінницькою РДА укладений договір оренди землі, який зареєстровано в Управлінні Держкомзему у Вінницькому районі Вінницької області 28 жовтня 2011 року за № 02160. Відповідно до пункту 2 договору, в оренду ОСОБА_3 , для сінокосіння, на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області передано земельну ділянку, загальною площею 1,8000 га, в тому числі: ділянка № НОМЕР_1 площею 0,7761 га, з них: 0,7686 га - сіножаті, 0,0075 га - під господарськими шляхами та прогонами; ділянка № НОМЕР_2 площею 1,0239 га, з них: 1,0076 га - сіножаті, 0,0163 га - під господарськими шляхами та прогонами. Договір укладено на 25 років, після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк.

Із акта встановлення (перенесення на місцевість) меж земельних ділянок, що виділяються в натурі (на місцевості) громадянину ОСОБА_3 , від 26 жовтня 2011 року встановлено, що в натурі (на місцевості) проведено встановлення меж земельних ділянок, що відводяться для сінокосіння площею 1,8000 га.

На замовлення ОСОБА_1 у 2019 році виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_2 на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області. Технічною документацією встановлено, що загальна площа земельної ділянки складає 0,1717 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.01); межі земельної ділянки встановлювались (відновлювались) у присутності представника місцевої ради та суміжних землевласників (землекористувачів)

Згідно з рішенням від 30 травня 2019 року № РВ-019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, державний кадастровий реєстратор відділу у Вінницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області розглянув заяву ОСОБА_1 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 17 травня 2019 року (реєстраційний номер 3В-019) разом з доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, прийняв рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з таких підстав невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме: XSD Схема Наявні зауваження щодо валідності електронного документа: перетин ділянок з ділянкою :03:001:0156. Площа співпадає на 2,5647 %; перетин ділянок з ділянкою :01:009:0446. Площа співпадає на 6,4492%.

Листом Відділу у Вінницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 21 квітня 2021 року № 342/405-21-0.20 повідомлено про те, що земельну ділянку з кадастровим номером :01:009:0446, площею 1,0239 га, внесено в базу даних Державного земельного кадастру на підставі проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння ОСОБА_3 , яка знаходиться за адресою: Агрономічна сільська рада Вінницького району Вінницької області, розробленого Приватним малим підприємством «Квантрон», розпорядження Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області від 19 жовтня 2011 № 1078 «Про передачу в оренду земельних ділянок ОСОБА_3 для сінокосіння на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області», яким затверджено зазначений проект землеустрою.

Договору оренди, укладеного між Вінницькою районною державною адміністрацією та ОСОБА_3 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0446, в архіві відділу, який формує Державний фонд документації із землеустрою на місцевому рівні, не виявлено.

Відповідно до висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 19 серпня 2021 № СЕ-19/102-21/3259-ЗТ, складеного на виконання ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 02 лютого 2021 року, за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи встановлено, що земельна ділянка державної власності з кадастровим номером :01:009:0446, площею 1,0239 га, цільове призначення: 01.08 - для сінокосіння, яка перебуває в оренді ОСОБА_3 , на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, згідно з координатами крайніх поворотних точок меж (система координат 1963 року), внесених в базу даних Державного земельного кадастру (електронний документ-XML), та земельна ділянка площею 0,1717 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з координатами крайніх поворотних точок меж (система координат 1963 року), визначених «Технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_2 , на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області», мають місце накладання площею 0,0111 га; конфігурація, площа та місце накладання площею 0,0111 га із зовнішніми розмірами по периметру: від точки 1 до 2 - 19,47 м; 2 до 3 - 5,49 м; 3 до 4 - 3,68 м; 4 до 5 - 6,20 м; 5 до 6 - 8,62 м; 6 до 1 - 6,29 м, графічно відображено жовтим кольором на Схематичному плані меж у додатку 4, що додається до висновку експерта.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

Зі спадкової справи № 472/2021, відкритої після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла його дочка ОСОБА_2 , інші спадкоємці відсутні.

09 жовтня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Яворський С. С. подав до суду першої інстанції клопотання про застосування позовної давності (том 3, а. с. 37).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції не відповідають.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказувала, що земельна ділянка, яка перебувала у користуванні ОСОБА_3 на підставі договору оренди, укладеного 25 жовтня 2011 року між ним та Вінницькою РДА, та земельна ділянка площею 0,1717 га, накладаються площею 0,0111 га, тому рішенням від 30 травня 2019 року державний кадастровий реєстратор відмовила ОСОБА_1 у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру щодо її земельної ділянки.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:009:0446, площею 1,0239 га, яка перебувала в оренді ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , та земельна ділянка площею 0,1717 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , накладаються площею 0,0111 га, тому дійшов висновку, що ОСОБА_1 , діючи як власник земельної ділянки, на яку частково накладається земельна ділянка, що перебуває в оренді, вірно обрала спосіб захисту своїх порушених прав шляхом визнання договору оренди недійсним у частині накладення земельної ділянки та витребування цієї частини земельної ділянки від особи, яка незаконно нею володіє.

Верховний Суд не може погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на таке.

У частині першій статті 317 ЦК України зазначено, що власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17(провадження № 14-144цс18), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19).

Метою позову про витребування майна з чужого володіння (незалежно від того, на підставі приписів яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на таке майно (див. пункт 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (провадження №12-25гс21)).

У пункті 7.27 постанови від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач, як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок.

У пункті 71 постанови від 23 листопада 2021 року Велика Палата Верховного Суду уточнила вказаний висновок, виклавши його перше речення так - зайняття земельних ділянок, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками.

Із матеріалів справи встановлено, що на підставі розпорядження голови Вінницької РДА від 19 жовтня 2011 року № 1078 «Про передачу в оренду земельних ділянок громадянину ОСОБА_3 для сінокосіння на території Агрономічної сільської ради за межами населеного пункту» земельна ділянка державної власності площею 1,8000 га, розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, передана в строкове платне користування для сінокосіння громадянину ОСОБА_3 строком на 25 років на підставі договору оренди, укладеного між Вінницькою РДА та ОСОБА_3 25 жовтня 2011 року, зареєстрованого в Управлінні Держкомзему у Вінницькому районі Вінницької області 28 жовтня 2011 року.

Передача земельної ділянки здійснювалася з розробленням проекту її відведення. Проект землеустрою щодо відведення розроблявся на підставі розпорядження голови Вінницької РДА від 08 жовтня 2010 року № 1208 «Про надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для сінокосіння на території Агрономічної сільської ради, за межами населеного пункту» (пункти 16, 17 договору оренди від 25 жовтня 2011 року).

Таким чином, на час виникнення спору вказана земельна ділянка державної власності перебувала у фактичному користуванні ОСОБА_3 , а зайняття земельних ділянок, зокрема, фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням власника його володіння цими ділянками.

Згідно з пунктом «а» частини першої статті 17 ЗК України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Отже, станом на жовтень 2011 року, тобто на час укладення оспорюваного договору оренди земельної ділянки, земельна ділянка площею 1,8000 га, розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, перебувала у власності держави, розпорядником якої була Вінницька РДА.

З урахуванням змін до статті 122 ЗК України, внесених Законом України від 06 вересня 2012 року № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» (далі - Законом № 5245-VI), з 01 січня 2013 року ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області було розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Вінницької області до моменту передачі цих земель об`єднанням територіальних громад.

На час виникнення спірних правовідносин (березень 2019 року) земельна ділянка перебувала у державній власності та у віданні ГУ Держгеокадастру у Вінницької області.

Одночасно колегія суддів звертає увагу, що згідно з Указом Президента України від 15 жовтня 2020 року № 449 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» та постановою Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року № 1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», Держгеокадастр мав забезпечити передачу з 17 листопада 2020 року земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження №14-2цс21) вказувала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений.

У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 204/1482/20, провадження № 61-5845св22).

З урахуванням того, що ОСОБА_3 (його правонаступник) є фактичним землекористувачем спірної земельної ділянки державної форми власності (на час виникнення спору), вимога про її витребування заявлена до неналежного відповідача.

Тому у задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині (про зобов`язання ОСОБА_3 (його правонаступника) повернути частину земельної ділянки) слід відмовити з тих підстав, що позов заявлено до неналежного відповідача.

Крім того, судами не встановлено, чи була спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення з державної власності передана у комунальну власність, як це було передбачено Указом Президента України від 15 жовтня 2020 року № 449 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» та постановою Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року № 1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин».

Відповідно до статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За положеннями частин першої, третьої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач указувала, що не є стороною оспорюваного договору оренди земельної ділянки, укладеного 25 жовтня 2011 року між ОСОБА_3 та Вінницькою РДА, однак оспорює його, вважаючи, що таким договором порушуються її права власника. При цьому ОСОБА_1 не зазначає жодної з передбачених законом підстав для оспорювання договору, передбачених статтями 203, 215 ЦК України.

Отже, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши оцінку поданим сторонами доказам, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, оскільки позивачка не довела, що оспорюваний договір оренди укладений з порушенням вимог статей 203, 215 ЦК України.

Таким чином, доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду справи.

При цьому Верховний Суд, відповідаючи на доводи касаційної скарги щодо неповідомлення відповідача судом першої інстанції про судове засідання на 16 жовтня 2023 року, спростовує ці доводи з огляду на таке. З матеріалів справи встановлено, що судове засідання суду першої інстанції було призначене на 09 жовтня 2023 року, про що сторони були повідомлені належним чином, але в судове засідання не з`явились. З урахуванням положень частини п`ятої статі 268 ЦПК України та того, що у судове засідання суду першої інстанції, призначене на 09 жовтня 2023 року, сторони не з`явилися, суд обґрунтовано зазначив датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, дату складення повного тексту рішення 16 жовтня 2023 року.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України). Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частини друга та третя статті 412 ЦПК України).

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами попередніх інстанцій повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції слід скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подачу апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 2 305,20 грн, за касаційну скаргу - 3 073,60 грн, а всього 5 378,80 грн, що підлягає стягненню на її користь з ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 18 січня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області про визнання договору оренди землі частково недійсним, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 5 378,80 грн (п`ять тисяч триста сімдесят вісім гривень 80 коп.).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець