КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/2621/23 Головуючий у І інстанції Коренюк А.М.
Провадження №22-ц/824/8496/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 жовтня 2024 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішенняДарницького районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , діючої у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , 2009 року народження, ОСОБА_4 , 2005 року народження, ОСОБА_5 про припинення права власності на частку у спільному рухомому майні та стягнення грошової компенсації, визнання права власності,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у лютому 2023 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , діючої у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5., й до ОСОБА_5 про припинення права власності на частку у спільному рухомому майні та стягнення грошової компенсації, визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_6 , спадкоємцями якого за законом є: він (син), ОСОБА_5 (донька), ОСОБА_2 (дружина спадкодавця), ОСОБА_3 (син спадкодавця ОСОБА_6 ), ОСОБА_4 (син спадкодавця ОСОБА_6 ), після смерті якого вони звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мамай І.В. із заявами про прийняття спадщини.

За час шлюбу із ОСОБА_2 ОСОБА_6 набув певне майно, у тому числі, й транспортний засіб БМВ, 2015 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно ст.1261 ЦК України вважає себе спадкоємцем першої черги за законом щодо спадщини ОСОБА_6 , й ним отримано свідоцтво про право власності на 1/10 частку у праві власності на транспортний засіб БМВ, 2015 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , від 26.01.2022 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І.В.

Також, свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/10 частку у праві власності на вказаний транспортний засіб від 26.01.2022 року отримано його сестрою ОСОБА_5 .

Ним направлено листа від 13.12.2022 року до ОСОБА_2 з повідомленням про намір скористатися правом, передбаченим ст.364 ЦК України, та отримати грошову компенсацію за частку у спільному рухомому майні, й у відповідь на лист ОСОБА_2 вказала, що транспортний засіб належить на праві спільної часткової власності: 1/10 (позивачу), 6/10 ( ОСОБА_2 ), 1/10 ОСОБА_3 , 1/10 ОСОБА_4 , 1/10 ОСОБА_5 , й запропонувала передати їй у власність належну йому 1/10 частину транспортного засобу зі сплатою вартості 107 049 грн. 96 коп. з вирахуванням 1/10 частини коштів, витрачених на утримання транспортного засобу, що складає 60 890 грн. 43 коп. Виходячи з цієї суми, на його думку, загальні витрати на утримання автомобіля склали 608 904 грн. 30 коп., що вважає необґрунтованим, без підтверджуючих документів й повідомлення про їх понесення, та узгодження таких витрат зі співвласниками, у тому числі, й із ним.

Відповідно до звіту про експертну оцінку колісного транспортного засобу від 10.01.2023 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 за його замовленням, проведеного на основі порівняльного методичного підходу, ринкова вартість спірного транспортного засобу складає 1 225 012 грн.

Посилаючись на викладене, просив припинити його право на 1/10 частку у праві власності на транспортний засіб марки BMW, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/10 частки у праві власності на транспортний засіб марки BMW, реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 81 667 гривень 47 коп.; стягнути з ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діє законний представник - ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/10 частки у праві власності на транспортний засіб марки BMWреєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 13 611 гривень 24 коп.; стягнути з ОСОБА_4 , від імені та в інтересах якого діє законний представник - ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/10 частки у праві власності на транспортний засіб марки BMW реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 13 611 гривень 24 коп.; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/10 частки у праві власності на транспортний засіб марки BMW реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 13 611 гривень 24 коп.; визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частин автомобіля, а за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по 1/9 частин за кожним.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 січня 2024 рокуузадоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , діючої у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5., ОСОБА_5 про припинення права власності на частку у спільному рухомому майні та стягнення грошової компенсації, визнання права власностівідмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скарго, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені ним вимоги.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції належним чином не дослідив зібрані по справі докази, у зв`язку із чим не правильно визначив, які саме частки належать кожному спадкоємцю.

Висновки суду першої інстанції щодо необхідності державної реєстрації права на частку в автомобілі до звернення до суду з вимогою про компенсацію вважає такими, що не відповідають законодавству, судовій практиці та є помилковими.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що відсутність в матеріалах справи спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_6 не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Вказує, що разом з позовною заявою ним було подано клопотання про витребування доказів, а саме матеріалів спадкової справи, що стосуються транспортного засобу. Проте, у зв`язку із наявністю в матеріалах справи всіх правовстановлюючих та інших необхідних документів, які дозволяли суду вирішити справу та ухвалити рішення, клопотання про витребування доказів позивачем не було оголошено, з метою не затягувати розгляд справи. Окрім цього, обставини, що були викладені у позовній заяві, не заперечувалися іншими учасниками справи.

Вказує також на необгрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що підставою для відмови у задоволенні позову також є невірне визначенняпозивачем часткок, які переходять у власність відповідачів з підстави можливої сплати позивачем компенсації на їх користь, визначена позивачем частки 1/10 із її переходом до чотирьох відповідачів не відповідно до її частки кожному, а кожному по окремій частці 1/10 є намірним та необґрунтованим переходом права власності.

Вважає, що судом помилково сплутано сторони позивача та відповідача, при цьому позов стосується не сплати позивачем компенсації, а сплати компенсації відповідачами на користь позивача. Крім цього, суд помилково посилається на позовні вимоги, які позивач не заявляв - про перехід 1/10 частки до кожного спадкоємця.

Відповідач ОСОБА_5 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує щодо наведених позивачем у скарзі доводів, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Зокрема, зазначила, що хоча формально їй належить 1/10 частка у праві власності на транспортний засіб BMW, модель 750 LI, однак вона ним не користується, нею не здійснено реєстрацію права власності на 1/10 частку автомобіля, тому вважає вимоги позивача щодо виплати йому компенсації безпідставними. Крім того, позивачем не доведено фінансової спроможності відповідачів сплатити йому грошову компенсацію у визначеному ним розмірі.

Інші учасники справи своїм правом, передбаченим положеннями частини першої статті 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ситник В.О. підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_5 та представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Шох С.М. у судовому засіданні заперечували проти задоволення вимог скарги, просили залишити її без задоволення.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, з огляду на таке.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення вищезазначеним вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що спадкування триває, сторонам щодо спірного автомобіля БМВ, 2015 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , нотаріусом видано свідоцтва про право власності на окремі частки у праві власності на вказаний автомобіль, право власності на інші частки свідоцтва не видано, й державна реєстрація права власності на успадковану позивачем частку автомобіля у відповідності до ст. 34 Закону України "Про дорожній рух" та п.7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів .., не здійснена, що вказує на те, що цей позов наразі є передчасним до завершення процедури спадкування й державної реєстрації права власності на майно (автомобіль) у відповідності до ст.34 Закону України "Про дорожній рух", й за відсутності дослідження матеріалів спадкової справи, суд позбавлений ухвалити законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову з підстав можливих наявних неврахованих ризиків у такій справі, що впливатимуть на прийняття такого рішення.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, оскільки вони не відповідають встановленим по справі обставинам та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, з матеріалів даної справи вбачаються наступні фактичні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві 14.04.2018 року (а.с. 16 том 1)

Спадкоємцями ОСОБА_6 за законом, які прийняли спадщину, є:

- ОСОБА_1 , син спадкодавця, позивач у даній справі,

- ОСОБА_5 , донька спадкодавця, відповідач,

- ОСОБА_2 , дружина спадкодавця, відповідач,

- ОСОБА_3 , син спадкодавця і ОСОБА_2 , відповідач,

- ОСОБА_4 , син спадкодавця і ОСОБА_2 , відповідач.

Спадковим майном, щодо якого виник спір у даній справі, є транспортний засіб марки BMW, модель 750 LI, легковий седан, 2015 року випуску, номер кузова - НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав спадкодавцеві на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого Центром 3246, дата першої реєстрації 26.04.2016, дата реєстрації 26.04.2016 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності на майно від 04.02.2022 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І.В., ОСОБА_2 є тим з подружжя, яка пережила чоловіка ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , належить частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з транспортного засобу марки BMW, модель 750 LI, легковий седан, 2015 року випуску, номер кузова - НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 (том 1 а.с. 108)

Крім того, ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.02.2022 року, ОСОБА_2 також належить 1/10 частка у праві власності на зазначений вище транспортний засіб в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 (том 1 а.с. 109)

Таким чином, станом на час розгляду даної справи, ОСОБА_2 є власником 6/10 часток у праві власності на транспортний засіб марки BMW, модель 750 LI, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Іншим спадкоємцям, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кожному в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 належить по 1/10 частці у праві власності на вказаний транспортний засіб, що підтверджується на явними в матеріалах справи свідоцтвами про право на спадщину та не заперечується відповідачами.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК Українивстановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 1216 ЦК Українипередбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК Українидо складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК Україниспадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно зі статтею 1261 ЦК Україниу першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною першою статті 1269 ЦК Українипередбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини пятої статті 1269 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до приписів статті 328 ЦК України підставами виникнення (набуття) права власності є різні правопороджуючі юридичні факти або правовідносини. Традиційно підстави набуття права власності поділяють на первісні (набуття права власності вперше, незалежно від волі попередніх власників) і похідні (зміна власника).

Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у гл. 29 ЦК України.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Відповідно до п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин,сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Українивід 7 вересня 1998 р. № 1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Таким чином, положеннями частини першоїстатті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно, так і спеціальним законодавством, що регулює порядок обліку та реєстрації транспортних засобів, не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Порушення приписів про державну реєстрацію транспортного засобу має наслідком заборону його експлуатації (користування рухомим майном).

На відміну від нерухомого майна, ЦК України не передбачено переходу права власності на рухоме майно за наслідком державної реєстрації переходу права на підставі правочину, навіть якщо реєстрація рухомого майна є обов`язковою виходячи з нормативного регулювання.

Аналогічні висновки зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі № 911/1278/20.

З огляду на вказане, суд першої інстанції відмовляючи у позові помилково вважав, що позивач передчасно звернувся з даним позовом, оскільки ним не здійснено державної реєстрації права власності на успадковану позивачем частку автомобіля у відповідності до ст.34 Закону України "Про дорожній рух" та п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів.

Суд першої інстанції також не навів належного мотивування причин неможливості встановлення обставин, що мають значення для справи, а також ухвалення законного і обґрунтованого рішення, у зв`язку із відсутністю спадкової справи та неможливістю її дослідження.

Предметом даного спору є припинення права позивача на частку у праві власності на автомобіль та стягнення з інших співвласників вартості такої частки.

В матеріалах справи наявні копії свідоцтв про право власності на спадщину, які свідчать про перехід до спадкоємців, сторін по справі, права власності на спадкове майно, а саме на частку у власності на транспортний засіб марки BMW, модель 750 LI, реєстраційний номер НОМЕР_1 та підтверджують розмір частки, що належить кожному із спадкоємців.

Жодним із відповідачів таких обставин не заперечувалось.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 319 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Верховний Суд України у постанові від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14 вказав, що у силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319,

358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до статті 358 ЦК Україниправо спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна (див. постанову Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14-ц (провадження № 61-4536св18)).

Згідно з частинами першою, другою статті 364 ЦК Україниспіввласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до частин першої-другої статті 367 ЦК Українимайно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Отже, при поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються.

У даній справі встановлено та не заперечується сторонами, що автомобіль BMW, модель 750 LI, легковий седан, 2015 року випуску, номер кузова - НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , після смерті ОСОБА_6 фактично перебуває у володінні та користуванні відповідача ОСОБА_2

Спірний автомобіль є неподільним майном, оскільки виділити в натурі будь-яку з його часток неможливо.

Відповідно до звіту про експертну оцінку колісного транспортного засобу від 10.01.2023 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 за його замовленням, проведеного на основі порівняльного методичного підходу, ринкова вартість спірного транспортного засобу складає 1 225 012 грн. (том 1 а.с. 42-71)

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Заперечуючи проти визначеного позивачем розміру ринкової вартості спірного транспортного засобу, ні відповідач ОСОБА_2 , ні інші відповідачі, не надали доказів на його спростування, іншого розміру ринкової вартості транспортного засобу належними доказами не довели, про призначення по справі відповідної експертизи клопотання не заявляли.

З огляду на зазначене, беручи до уваги ринкову вартість спірного транспортного засобу, визначену в сумі 1 225 012 грн, колегія суддів апеляційного суду погоджується із доводами позивача про те, що вартість 1/10 частки у праві власності на автомобіль становить 122 501,20 грн.

Вирішуючи питання що одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості часткипозивача, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідач ОСОБА_8 є власником 6/10 часток спірного майна, а іншим відповідачам належить по 1/10 транспортного засобу, у зв`язку із чим розмір грошової компенсації відповідно до розміру часток є наступним: із ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути 81 667,47 грн (як 6/10 від суми 122 501,20 грн), з решти відповідачів - по 13 611,24 грн з кожного (як 1/10 від 122 501,20 грн).

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що вказана сума компенсації у вартості частки повинна бути зменшена на розмір витрат, понесених нею у зв`язку із утриманням та збереженням спільного майна, не можуть бути взяті до уваги, з огляду на їх необґрунтованість.

Відповідно до статті 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості.

Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

При цьому, маються на увазі витрати, об`єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості.

Виходячи з аналізу наведених норм, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими.

Отже, в разі доведеності одним зі співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у ньому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов`язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов`язку, особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Подібний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08 травня 2020 року у справі №635/516/18-ц (провадження №61-22559св19), від 12 грудня 2018 року у справі №210/6795/13-ц (провадження №61-16288св18).

Встановлення розміру витрат, понесених відповідачем ОСОБА_2 на утримання та збереження спірного транспортного засобу не відноситься до предмету розгляду даної справи. Із зустрічними позовними вимогами щодо відшкодування таких витрат остання не зверталась. Сам по собі факт утримання відповідачем спірного майна та наявність у зв`язку із цим грошових витрат, не може бути підставою для зменшення грошової компенсації вартості частки позивача у цьому майні.

Апеляційний суд також відхиляє доводи, наведені відповідачем ОСОБА_5 у відзиві на апеляційну скаргу щодо відсутності доказів наявності у відповідачів фінансової спроможності виплатити позивачу компенсацію вартості його частки.

Так, позивачем до позовної заяви додано докази, підтверджуючи наявність у власності відповідача ОСОБА_9 та ОСОБА_5 нерухомого майна. Так, згідно свідоцтва про право власності та даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , машиномісце № НОМЕР_5 за адресою: АДРЕСА_2 , машиномісце № НОМЕР_6 за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_5 на підставі спільної часткової власності належать наступні об`єкти нерухомого майна: частка в розмірі 1/5 на земельну ділянку, площею 0,0706 га, кадастровий номер :01:015:0519; частка в розмірі 1/5 на земельну ділянку, площею 0,02814 га, кадастровий номер :01:015:0289; частка в розмірі 1/5 на земельну ділянку, площею 0,02814 га, кадастровий номер :01:015:0290, що даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, доданої до позову.

Доказів на спростування зазначених обставин, які свідчать про наявність у відповідачів фінансової спроможності у виплаті позивачу компенсації у вартості спільного майна, відповідачами суду не надано.

Судом апеляційної інстанції також відхиляються доводи відповідача ОСОБА_5 про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку із невнесенням позивачем вартості частки на депозитний рахунок суду.

Так, правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); якщо позивач таку вимогу не заявив, а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ, то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

Позивач у даній справі не претендував на те, щоб залишити автомобіль собі, припинивши право відповідачів на частку в праві спільної сумісної власності з компенсацією йому за цю частку. Навпаки, дав згоду на те, щоб отримати грошову компенсацію за його частку в праві спільної часткової власності на автомобіль від відповідачів. Тому вимога про стягнення такої компенсації не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам собою не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати.

Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки в неподільній речі надає саме той співвласник, який бажає виділу.

З огляду на наявність передбачених законом підстав для припинення права власності позивача на частку у неподільному майні та стягнення з інших співвласників компенсації її вартості, розміри часток інших співвласників набудуть змін за рахунок розподілу між ними частки позивача.

Так, 1/10 частка права власності на спірний транспортний засіб, яка належала позивачу, підлягає розподілу між іншими співвласниками (1/10:4=1/40). В результаті такого розподілу частки відповідачів становитимуть:

- ОСОБА_2 6/10+1/40=25/40 або 5/8 часток;

- ОСОБА_5 1/10 + 1/40 = 1/8;

- ОСОБА_3 1/10 + 1/40 = 1/8;

- ОСОБА_4 1/10 + 1/40 = 1/8.

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК Українипідставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального і порушенням норм процесуального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК Українипідлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

За змістом підпунктів "б", "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення; та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК Українивстановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат

Отже, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

На підставі викладеного з відповідачівстягуються документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем у межах цієї справи, а саме:

з ОСОБА_2 пропорційно до задоволених вимог - 10 301,45 грн., з решти відповідачів - по 2 060, 29 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Припинити право ОСОБА_1 на 1/10 частку у праві власності на транспортний засіб марки BMW, модель 750 LI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, кузов № НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/10 частки у праві власності на транспортний засіб марки BMW, модель 750 LI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , в розмірі 81 667 (вісімдесят одна тисяча шістсот шістдесят сім) гривень 47 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діє законний представник - ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/10 частки у праві власності на транспортний засіб марки BMW, модель 750 LI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , в розмірі 13 611 (тринадцять тисяч шістсот одинадцять) гривень 24 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 , від імені та в інтересах якого діє законний представник - ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/10 частки у праві власності на транспортний засіб марки BMW, модель 750 LI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , в розмірі 13 611 (тринадцять тисяч шістсот одинадцять) гривень 24 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/10 частки у праві власності на транспортний засіб марки BMW, модель 750 LI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , в розмірі 13 611 (тринадцять тисяч шістсот одинадцять) гривень 24 коп.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 5/8 частин транспортного засобу марки BMW, модель 750 LI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, кузов № НОМЕР_3 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частин транспортного засобу марки BMW, модель 750 LI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, кузов № НОМЕР_3 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/8 частин транспортного засобу марки BMW, модель 750 LI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, кузов № НОМЕР_3 .

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/8 частин транспортного засобу марки BMW, модель 750 LI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, кузов № НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 10 301 (десять тисяч триста одну) гривень 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діє законний представник - ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 2 060 (дві тисячі шістдесят) гривень 29 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 , від імені та в інтересах якого діє законний представник - ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 2 060 (дві тисячі шістдесят) гривень 29 коп.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 2 060 (дві тисячі шістдесят) гривень 29 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Реквізити сторін:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_10 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_11 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .

Повний текст постанови складений 08 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар