Справа № 521/8008/23
Провадження № 2/521/406/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Гриневич І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом, який в подальшому був уточнений, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 23.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він та відповідач є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеси південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 11.01.2023р. Зазначає, що зареєстрований та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою старости Гвоздавського старостинського округу № 1 Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області від 20.01.2023р. № 24. Його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зареєстрований та проживає разом з ним, що підтверджується довідкою старости Гвоздавського старостинського округу № 1 Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області від 18.01.2023р № 14. Мати малолітньої дитини ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями та не дбає про малолітню дитину ОСОБА_3 . Факти того, що вихованням та розвитком дитини фактично опікується позивач по справі, а мати дитини зловживає алкогольними напоями та не виконує покладені на неї батьківські обов?язки підтверджується наступними доказами: характеристикою від 01.02.2023 року вих. № 05/-1-16 Одеського закладу дошкільної освіти «Ясла садок № 197», відповідно до якої ОСОБА_3 відвідував дитячий садок з 20 жовтня 2021 року та найчастіше приводив та забирав ОСОБА_3 в садочок батько; довідкою КНП «Дитяча міська поліклініка № 7» OMP від 01.03.2023р. підтверджуєтеся, що останній рік ОСОБА_3 з?являвся до лікаря тільки з батьком; довідкою Медичного центу психічного здоров?я Одеської обласної ради від 01.02.2023 року вих. № 424 підтверджується, що ОСОБА_2 (Відповідач по справі) знаходилась на лікуванні з 22.07.2020р. по 24.07.2020р. з діагнозом - психічні і поведінкові розлади внаслідок зловживання алкоголем. Стан відміни; рішенням Лисичансського міського суду Луганської області від 16.07.2021 року по справі 415/2909/21, відповідно до якого відповідач по справі була притягнута до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП (Ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов?язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей). Окремо зазначає, що малолітній ОСОБА_3 має хворобу, яка потребує постійного догляду та лікування, проте мати дитині таке забезпечити не взмозі, наведене підтверджується висновком ЛКК № 1 від 09.01.2023р. та довідкою КНП «Дитяча міська поліклініка № 7» ОМР від 01.03.2023р. У зв`язку із вищезазначеним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове не з`явився, однак надав до суду висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача та заперечення відповідача, дослідивши письмові докази, допитавши заявлених свідків, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини та ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, турбуватися про його здоров`я , фізичний, моральний та духовний розвиток.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому діюче законодавство не звільняє одного з батьків від цього обов`язку залежно від того, чи перебувають вони з другим з батьків в зареєстрованому шлюбі, мешкають разом чи окремо тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеси південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 11.01.2023р.. (а.с.12)

Мати дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала за адресою: АДРЕСА_2 , про що не заперечувалося сторонами.

В матеріалах справи наявний Договір найму жилого приміщення (кімнати) секції у гуртожитку від 08.04.2023 року, в якому зазначено, що наймачем кімнати НОМЕР_2 площею 13,5 кв.м. по АДРЕСА_3 є позивач. (а.с.180-181)

Зокрема судом встановлено, що позивач отримав відмову Зеленогірської селищної ради від 02.10.2023 року у реєстрації місця проживання малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , так як, відповідач не надала свою згоду на реєстрацію місця проживання спільної дитини за місцем реєстрації батька: АДРЕСА_1 , а тому на даний час дитина ніде не зареєстрована. (а.с. 179)

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Згідно з характеристикою, наданою Одеським закладом дошкільної освіти «Ясла-садок» № 197 Одеської міської ради від 01.02.2023 року № 05/01-16, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , почав відвідувати заклад освіти (ясельна група № 2) з 20 жовтня 2021 року. Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 регулярно відвідував навчальний заклад. Хлопчик активний, допитливий, самостійний. В заклад батьки завжди приводили дитину в чистому одязі. Батьки приділяли достатньо уваги здоров?ю дитини, підтвердженням того с низький рівень захворюваності у малолітнього ОСОБА_3 . За період відвідування дитиною закладу дошкільної освіти, батьки цікавилися самопочуттям, поведінкою, розвитком дитини, Приймали активну участь у житті групи та дошкільного закладу. Витрати за харчування сплачувалися систематично та в повному обсязі. Найчастіше приводив та забирав малолітнього ОСОБА_3 з садочка батько, ОСОБА_1 . Між вихователем та батьками були встановлені доброзичливі відносини. Останнє відвідування дитячого закладу було 16 лютого 2022 року. (а.с. 15)

У відповідь на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси про витребування доказів було надано до суду копію медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : №1671, де містяться відомості, що 22.07.2020 року відповідач була госпіталізована в стаціонар до КНП «ООМЦПЗ» ООР, де їй було призначено лікування, а 24.07.2020 року виписана з медичного закладу з діагнозом: психічні та поведінкові розлади, внаслідок вживання алкоголю. (а.с.133-154)

В матеріалах справи наявні копії судових рішень по справах про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_2 , а саме:

- Постанова Лисичанського міського суду Луганської області від 16.07.2021 року по справі 415/2909/21, відповідно до якої відповідач по справі була притягнута до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП; (а.с. 18-21)

- Постанова Малиновського районного суду міста Одеси від 06.02.2020 року по справі № 521/21429/19 якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП; (а.с.63)

- Постанова Малиновського районного суду міста Одеси від 31.08.2022 року по справі № 521/9256/22 якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , звільнено від відповідальності ч. 1 ст. 184 КУпАП у зв?язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення та оголошено усне зауваження; (а.с. 68-69)

- Постанова Малиновського районного суду міста Одеси від 28.02.2023 року по справі № 521/1390/23, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. (а.с. 72-73)

Вищевказані постанови були складені відносно відповідача за те, що вона ухилялася від виконання своїх обов?язків щодо виховання сина малолітнього ОСОБА_3 , 2019 року народження, а саме перебування у стані алкогольного сп?яніння та не надавання належних умов життя своїй дитині.

Зокрема матір?ю малолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , укладено декларацію від 03.06.2019 року № 0001-97M6-AP00 з лікарем-педіатром КНП «Дитяча міська поліклініка № 7» Одеської міської ради - ОСОБА_4 . (а.с.35)

Також судом встановлено, що позивач ніде офіційно не працює, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, зокрема цей факт не заперечувався самим позивачем у судовому засіданні.(а.с. 22,31)

Допитана у судовому засіданні як свідок ОСОБА_5 повідомила, що відповідач спочатку жила разом з сестрою та двома дітьми у квартирі по АДРЕСА_2 , зокрема відповідача знає, як сусідку, яка живе поверхом вище, зазначила, що постійно чує нецензурну лайку та крики з квартири, в якій мешкає відповідач. Зокрема вказує, що бачила дітей, які гуляли одні на вулиці без нагляду дорослих. Також сказала, що в квартирі відповідача вона не була та бачила позивача, декілька разів, який приходив до дитини, приносив пакети з продуктами, однак відповідач не дозволяла йому зайти до квартири, з приводу чого викликалася поліція, а з великодня 2023 року дитина проживає разом з ним. Крім того, свідок декілька разів бачила відповідача в стані алкогольного спяніння.

Свідок ОСОБА_6 повідомив, що позивача знає 7 років, вони разом працюють. Також зазначає, що позивач неодноразово звертався до нього з проханням поїхати до квартири відповідача по АДРЕСА_2 для того, щоб забрати дитину, оскільки мати дитини перебувала в алкогольному сп`янінні, і поки не приїхала поліція, дитину неможливо було забрати, однак свідок повідомив, що ніколи до квартири не заходив, чекав позивача завжди біля під`їзду, не бачив відповідача в стані алкогольного сп`яніння, а знає це зі слів позивача.

На підставі проєкту висновку Служби у справах дітей Одеської міської ради від 19.09.2023 року № 07/9232 та заяви гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в подальшому було складено висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 25.12.2023р. № 01-11/1481/1, щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .. В наданому висновку зазначається, що є недоцільним позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с.168-171)

В наданому висновку зазначається, що 01.06.2023 року спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання гр. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , про що складено акт, відповідно до якого встановлено, що квартира розміщена на 3-му поверсі 5-ти поверхового будинку, загальна площа - 30,2 кв.м. житлова площа 18 - кв.м., умови проживання задовільні. Квартира мебльована, побутова техніка в наявності. На підлозі лінолеум, на стінах шпалери. В квартирі прибрано. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: в кімнаті дитяче ліжко, шафа для особистих речей, книжки, розвиваючи ігри, розмальовки.

Оцінюючи вищезазначений висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, суд погоджується з ним, вважає, що даний висновок відповідає інтересам дитини.

Тобто, зазначений висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При цьому суд бере до уваги те, що відповідач категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав, цікавилася ходом розгляду справи, з`являлася у судові засідання, що, на думку суду, є підтвердженням зміни її поведінки на краще та свідчить про її інтерес до дитини.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», встановлено, що, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити, однак, враховуючи поведінку відповідача, її слід попередити, що у разі продовження такої поведінки і у разі надання відповідних доказів, вона може бути позбавлена батьківських прав.

Стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу.

В ході розгляду справи, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач свідомо й злісно нехтує своїми батьківськими обов`язками по відношенню до сина; доказів протиправної та винної поведінки відповідача по відношенню до дитини суду не надано.

Аналізуючи вказане судове рішення, суд приходить до висновку, що позивачем в даному позові не наведено жодного нового доводу на підтвердження ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а суб`єктивна оцінка позивача особистості колишньої дружини не може бути вирішальним чинником для визначення способів реалізації його батьківських прав.

Крім того, на даний час в Україні введено воєнний стан, позивач являється особою, яка відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підлягає мобілізації.

Умови існування в Державі можуть визначати домінування суспільного інтересу над приватним, що характерно для сучасної України в умовах триваючої широкомасштабної збройної агресії російської федерації проти України.

Конституційний обов`язок оборони незалежності та територіальної цілісності України, має перевагу над бажанням позивача позбавити батьківських прав відповідача, що створить штучні обставини для перетину державного кордону України разом з дитиною без згоди відповідача та таким чином уникнути мобілізації.

Суд також звертає увагу на той факт, що в лютому 2022 року сторони припинили свої стосунки та почали жити окремо, дитина лише з січня 2023 року проживає з батьком. Зокрема 01.06.2023 року гр. ОСОБА_2 надала до Служби у справах дітей Одеської міської ради пояснення, відповідно до яких вона проти того, щоб її позбавили батьківських прав, тому що батько протягом останнього року взагалі не з`являвся до дитини і тільки після того, як він почав отримувати повістки з військкомату, він вирішив, що йому треба позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2 .

На питання суду позивач відповів, що після того як з січня 2023 року дитина почала проживати з ним, відповідач раз в неділю навідувала дитину та приносила деякі продукти.

14 вересня 2006 року Україною було ратифіковано Європейську соціальну хартію, переглянуту у 2007-2010 року за якою держава зобов`язалася забезпечити права дитини на належний рівень життя.

За ст.3 Конвенції про права дитини, судова система є одним з органів держави на який також покладено обов`язок забезпечити захист інтересів дітей.

При вирішенні даного судового спору, суд виходить з положень СК України, ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, нормативних положень Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991 за положеннями якої, держава зобов`язалася приділяти особливу увагу правам дітей, які є особливо уразливою групою з огляду на їх вік, психічний та фізичний розвиток, та враховує, що діти потребують спеціального постійного нагляду та захисту, і в першу чергу враховує якнайкраще забезпечення інтересів дитини, на що вказує і ст.27 Конвенції про права дитини.

Враховуючи, вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 23.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття є суду недоведеними та таким, що не підлягають до задоволенню.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст.7, 150, 164, 165, 166, 180, 182 Сімейного кодексу України, ст.ст. 76-78, 83, 206, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 07 червня 2024 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А. МАЗУН