Справа № 354/380/21
Провадження № 22-ц/4808/775/24
Головуючий у 1 інстанції Остап`юк М. В.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Баркова В.М., Девляшевського В.А.,

за участю секретаря Кочубей І.Ю.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Таскомбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс»

треті особи, які не заявляють вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Яремчанського міського нотаріального округу Фріс Павло Львович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна, ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс»

на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18 березня 2024 року, ухвалене судом у складі судді Остап`юк М.В.,

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс», треті особи, які не заявляють вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Яремчанського міського нотаріального округу Фріс Павло Львович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна, ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеними вимогами, в обґрунтування яких зазначив, що з 2010 року йому на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :10:003:0128, площею 0,2591 га, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №787113.

02.10.2020 року позивач звернувся до державного кадастрового реєстратора відділу у м. Яремче міськрайонного управління із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Однак, 15.10.2020 року рішенням №РВ-020 йому відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру та рекомендовано звернутися до реєстратора речових прав для внесення відомостей щодо власника земельної ділянки.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачем було встановлено, що на його земельну ділянку помилково накладено заборону та зареєстровано іпотеку.

З відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованими за результатами пошуку за кадастровим номером його земельної ділянки, вбачається, що власником його земельної ділянки є ОСОБА_2 ; обтяження зареєстровано приватним нотаріусом Фрісом П.Л. на підставі іпотечного договору від 14.11.2008 року. Також в Реєстрі зазначено, що належна йому земельна ділянка має цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд і має площу 0,9604 га. Дані про площу, розташування та цільове призначення земельної ділянки суперечать даним з Публічної кадастрової карти та відомостям, що містяться в Державному акті на право власності на земельну ділянку, що належить йому.

У той же час, такі відомості про площу, розташування та цільове призначення земельної ділянки характеризують іншу земельну ділянку, кадастровий номер якої відрізняється від належної йому однією цифрою: :11:003:0128.

Позивач зазначив, що з моменту отримання земельної ділянки з кадастровим номером :10:003:0128 у приватну власність та до дня звернення до суду він безперешкодно користувався нею. З моменту набуття у власність цієї земельної ділянки в 2010 році він не був стороною жодного кредитного, іпотечного договору чи договору поруки.

Дата реєстрації іпотеки та заборони на нерухоме майно зазначена 2008 рік, хоча він отримав у власність земельну ділянку з кадастровим номером :10:003:0128 шляхом безоплатної приватизації в 2010 році на підставі рішення Микуличинської сільської ради від 25.04.2005 року.

Позивач посилається на те, що помилково зареєстровані іпотека та заборона на відчуження земельної ділянки перешкоджають йому використовувати належну земельну ділянку як законному власнику.

У зв`язку з викладеним, просив суд скасувати державну реєстрацію запису про іпотеку, зареєстровану приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., згідно іпотечного договору 1800 від 14.11.2008 року на земельну ділянку з кадастровим номером :10:003:0128; касувати державну реєстрацію заборони на нерухоме майно, зареєстровану 14.11.2008 року приватним нотаріусом Фрісом П.Л. згідно іпотечного договору 1800 від 14.11.2008 року на земельну ділянку з кадастровим номером :10:003:0128.

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківського суду від 18 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано державну реєстрацію запису про іпотеку (номер запису про іпотеку 24263882), зареєстровану приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською Оленою Володимирівною, згідно іпотечного договору № 1800 від 14.11.2008, на земельну ділянку з кадастровим номером :10:003:0128.

Скасовано державну реєстрацію заборони на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 8193570), зареєстровану 14.11.2008 приватним нотаріусом Фрісом Павлом Львовичем згідно іпотечного договору 1800 від 14.11.2008, на земельну ділянку з кадастровим номером :10:003:0128.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ТОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс», звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківського суду від 18 березня 2024 року та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175-177 ЦПК України, а саме позовна заява не містить номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти позивача, відповідачів та третіх осіб, не містить змісту позовних вимог, а саме способу захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб захисту, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них, не містить зазначення доказів, що підтверджують виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, відомостей про вжиття заходів забезпечення позову та не містить зазначення наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, та посилається на те, що позовна заява мала бути залишена без руху.

Скаржник посилається на те, що 14.11.2008 року між ВАТ «ФОЛЬКСБАНК» правонаступником прав кредитора якого стало ТОВ «Фінансова компанія «Трас Фінанс» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 61-2/232.

4.11.2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Фріс П.Л. за реєстровим № 1800, за умовами якого іпотекодавцем передано в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, площею 0,9604 га, що розташована в АДРЕСА_1 , що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :10:003:0128. Предмет іпотеки належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 142930, виданого Микуличинською сільською радою 09 липня 2008 року на підставі рішення 20-ї сесії Микуличинської сільської ради від 25.06.2008р. № 144-20/2008 V-го демократичного скликання.

Право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку виникло - 08.09.2010 року, а право власності іпотекодавця ОСОБА_2 на земельну ділянку виникло - 09.07.2008 року, отже, кадастровий номер :10:003:0128 було присвоєно земельній ділянці ОСОБА_2 на два роки раніше, ніж ОСОБА_1 .

Позивачем не доведено чому видані йому пізніші документи мають правовий вплив на законно зареєстровані 14.11.2008 у державному реєстрі іпотечне обтяження і заборону на відчуження земельної ділянки яка належала та належить ОСОБА_2 . Сам факт наступного присвоєння ідентичного кадастрового номера іншій земельній ділянці не є підставою для зняття обтяження іпотекою та зняття заборони на відчуження.

Скаржник зазначив, що позивач не навів жодної підстави для припинення іпотеки згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку», що в свою чергу не дає підстав для зняття заборони з земельної ділянки площею 0,09604 га з кадастровим номером :10:003:0128, яка належить ОСОБА_2 .

Вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту його прав на належну йому земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Ухвалення рішення про скасування державної реєстрації запису про іпотеку та скасування державної реєстрації заборони на нерухоме майно, порушує право іпотекодержателя щодо задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання боржником свого обов`язку за кредитним договором та суперечить чинному законодавству.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У судовому засіданні представник ТОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс» підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на доводи апеляційної скарги.

У судовому засіданні ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

У судове засідання відповідач АТ «Таскомбанк», треті особи: приватний нотаріус Яремчанського міського нотаріального округу Фріс П.Л., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська О.В., ОСОБА_2 не з`явились, про дату час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,2591 га кадастровим номером :10:003:0128. Предметом іпотеки є земельна ділянка з тим же кадастровим номером, що і земельна ділянка позивача, однак іншої площі та іншим цільовим призначенням. Належних доказів того, що предметом іпотеки є саме належна позивачу земельна ділянка стороною відповідача суду не надано. Суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт порушення права позивача на вільне володіння, користування та розпорядження належною йому на праві власності земельною ділянкою, у зв`язку із державною реєстрацією запису про її іпотеку та забороною вчинення будь-яких дій стосовно земельної ділянки.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :10:003:0128, площею 0, 2591 га, яка розташована у с. Микуличин, участок Лаз з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 787113 від 08.09.2020 року, виданим на підставі Рішення Микуличинської сільської ради від 25.04.2005 року № 110.

Рішенням державного кадастрового реєстратора №РВ-020 15.10.2020 позивачу відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки у НКС відсутні відомості про власника земельної ділянки та рекомендовано звернутися до реєстратора речових прав для внесення відомостей щодо власника земельної ділянки.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкту (Розділ "Актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки") на земельну ділянку з кадастровим номером :10:003:0128, зареєстровано обтяження, остання перебуває в іпотеці на підставі іпотечного договору № 1800 від 14.11.2008 року.

Власником земельної ділянки з кадастровим номером :10:003:0128, що розташова АДРЕСА_1 , що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0, 9604 га є ОСОБА_2

Іпотекодержателем вказаної земельної ділянки є ТОВ «Фінансова Компанія «Траст Фінанс».

Згідно зі статтями 13, 41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути здійснене лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Відносини, пов`язані з набуттям, зміною, припиненням права власності та його захистом, регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) і Господарським кодексом України (далі - ГК України).

Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, який полягає у тому, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, за змістом чинного законодавства, зокрема Конституції України та ЦК України, усім власникам надано рівні умови для захисту права власності.

Відповідно до частин першої та другої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Законом № 1952-IV регулюються правові засади та процедура державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Так, відповідно до пунктів 1, 8, 9 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону № 1952-IV).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом;

Згідно статті 3 вказаного Закону Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Відповідно до статті 4 Закону обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Державна реєстрація застави повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних об`єктів проводиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких, зокрема, належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки відповідно до цього закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.

Суд першої інстанції вірно встановив, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :10:003:0128, площею 0, 2591 га, яка розташована у с. Микуличин, участок Лаз з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 787113 від 08.09.2020 року, виданим на підставі Рршення Микуличинської сільської ради від 25.04.2005 року.

Предметом іпотеки згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкту є земельна ділянка з тим же кадастровим номером, що і земельна ділянка позивача, однак з площею 0, 9604 га, що розташова АДРЕСА_1 , надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0, 9604 га ОСОБА_2 .

Разом з тим, суд не звернув уваги, що має місце дублювання кадастрового номера земельної ділянки, а саме, кадастровий номер :10:003:0128 значиться за двома земельними ділянками:

- площею 0, 2591 га, яка розташована у с. Микуличин, участок Лаз з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства власником якої є ОСОБА_1 ;

- площею 0, 9604 га, яка розташована у АДРЕСА_1 , надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0, 9604 га власником якої є ОСОБА_2 .

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції для встановлення обставин по справі та повного, всебічного розгляду справи було задоволено клопотання представника скаржника про долучення до матеріалів справи копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №142930, який видано 09 листопада 2008 року. Згідно якого ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 , надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0, 9604 га, кадастровий номер :10:003:0128.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що земельній ділянці позивача та земельній ділянці ОСОБА_2 було присвоєно однаковий кадастровий номер.

Предметом іпотеки є саме ділянка, яка належить ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене, запис про іпотеку не стосується земельної ділянки позивача , а відтак, доводи позивача про те, що іпотека зареєстрована на його земельну ділянку є безпідставними та ґрунтуються виключно на ігноруванні документально підтвердженого факту присвоєння різним земельним ділянкам однакового кадастрового номеру. Права позивача, в даному випадку, не порушені, а лише наявна помилка, процедура усунення якої чітко визначена законодавцем.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції поспішно дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування державної реєстрації запису про іпотеку, оскільки обтяження зареєстровано згідно іпотечного договору на земельну ділянку з кадастровим номером :10:003:0128, яка належить ОСОБА_2 , а припинення іпотеки можливе лише у випадках, які визначені ст.17 Закону України «Про іпотеку», таких підстав судом не встановлено.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідно до абзацу 3 пункту 4 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр», у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.

Тобто, у даному випадку, позивачу необхідно звернутися до територіального органу Держгеокадастру із заявою про виправлення помилки у Державному земельному кадастрі.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 1,3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення.

Колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс» слід задовольнити, рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18 березня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ТОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс» за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 2724, 00 грн, оскільки апеляційну скаргу задоволено, то з позивача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2724, 00 грн.

Керуючись ст. ст.т367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс» задовольнити.

Рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18 березня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс», , яке знаходиться за адресою: м. Київ. вул. Софіївська, 10 приміщення 4, судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2724, 00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 червня 2024 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

В.А. Девляшевський