Справа № 345/3800/24
Провадження № 22-ц/4808/1521/24
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.,

секретаря Гудяк Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Головатюка Івана Миколайовича на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене головуючою суддею Кардаш О.І. 18 вересня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про передачу тварини на утримання та повернення тварини попередньому утримувачу,

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року представник ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору про передачу тварини на утримання та повернення тварини попередньому утримувачу.

Вимоги обґрунтовано тим, що 28 січня 2024 року позивачка передала на утримання відповідачу кошеня на кличку Біляшик, порода метис, стать хлопчик, колір білий, віком 5,5 місяців. 14 лютого 2024 року із метою гарантування безпеки перебування тварини між сторонами було укладено Договір про передачу тварини на утримання та відбулася перереєстрація тварини, в ході якої змінено кличку з Біляшек на Доббі та змінено статус власника тварини. Вважає, що відповідачем порушено умови договору про передачу тварини на утримання, що передбачає настання відповідальності згідно з умовами вказаного договору та положень чинного законодавства. Так, станом на час звернення до суду з позовом ОСОБА_2 не виконав вимоги договору, а саме пункту 4.2.6. щодо запобігання розмноженню тварин, проведення біостерилізації/кастрації тварини, але не раніше, ніж по досягненню тварини семимісячного віку. Зазначила, що 28 березня 2024 року на адресу проживання відповідача засобами поштового зв`язку було надіслано претензію щодо повернення тварини на умовах, зазначених в Договорі. Однак, відповідач не забрав із поштового відділення вказану претензію, надалі уникає будь-яких контактів з позивачкою, чим унеможливлює досудове врегулювання спору та відновлення порушених прав. Такі дії відповідача спонукали позивача до звернення до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 18 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо розірвання договору про передачу тварини на утримання та повернення її попередньому утримувачу відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, посилаючись на його необґрунтованість, порушення судом норм матеріального права та неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Вважає, що відповідач порушив умови договору про передачу тварини, зокрема: п.4.2.4. щодо зобов`язання дотримуватись санітарно-гігієнічних норм експлуатації житлового приміщення, де утримується тварина, п.4.2.6. щодо проведення біостерилізації/кастрації тварини, п. 4.2.8. щодо недопущення жорстокого поводження з твариною та п. 4.2.14, в якому передбачене негайне повернення тварини (протягом однієї доби) на вимогу попереднього утримувача, у разі невиконання чи неналежного виконання умов договору.

На думку скаржника, місцевий суд не взяв до уваги те, що законом не встановлена обов`язкова письмова форма для договору стосовно тварин. Сторони можуть усно домовитись відповідно до норм цивільного законодавства України. Вказує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №338/180/17 зроблений висновок по те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. На думку скаржника, прийняття тварини, а саме котика «Біляшика» ОСОБА_2 28.01.2024 засвідчує факт укладення договору про передачу тварини в усній формі. Письмове оформлення зобов`язань сторін Договором про передачу тварини на утримання від 14.02.2014 є підтвердженням того, що тварина на момент його укладення уже перебувала у відповідача, а вказаним договором регламентувалися умови проживання тварини з відповідачем.

Представник ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що порушенням права є не саме по собі існування письмового тексту правочину у формі Договору про передачу тварини на утримання від 14.02.2024, а вчинення конкретних дій, які порушують право позивача відповідно до усного договору, що був виконаний із моменту передачі тварини.

Зважаючи на викладене, просить оскаржене рішення скасувати, розірвати Договір про передачу тварини на утримання та повернути її попередньому утримувачу.

Відповідач ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляв, що не перешкоджає перегляду справи в апеляційному порядку.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, хоч судові повідомлення надсилались йому на останню відому суду адресу у встановленому законом порядку завчасно.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглядати скаргу без участі сторони позивача.

В матеріалах справи достатньо доказів для проведення апеляційного розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що розгляд справи за відсутності сторін, які диспозитивно розпоряджаються своїми процесуальними правами, не призводить до порушення права на справедливий суд.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності належними та допустимими доказами укладення між сторонами 14 лютого 2024 року договору про передачу тварини, оскільки правочин підписаний тільки однією із сторін. При цьому суд зазначив про неможливість встановити факт порушень щодо утримання тварини, оскільки докази здійснення відповідачем дій, спрямованих на погіршення фізичного та психологічного здоров`я тварини, в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів вважає, що цей висновок суду відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам закону з огляду на таке.

Вишневська у позовній заяві зазначила, що 28.01.2024 вона передала на утримання відповідачу тварину, а саме кошеня на кличку Біляшик, порода метис, стать хлопчик, колір білий, віком 5,5 місяців.

Позивачка вказувала, що нею надіслано ОСОБА_2 за допомогою застосунку «Вайбер» договір про передачу тварини на утримання.

Пунктом 4.2.4. вказаного договору передбачено обов`язок дотримуватися санітарно-гігієнічних норм експлуатації житлового приміщення, де утримується тварина та норм співжиття.

Пунктом 4.2.6 договору визначено обов`язок запобігати розмноженню тварини, провести біостерилізацію/кастрацію тварини, але не раніше, ніж по досягненню твариною семимісячного віку.

Згідно з п.4.2.8. договору передбачено зобов`язання нового утримувача не допускати жорстокого поводження з твариною, виключати спонукання/примушування до нападу тварини на інших тварин або Людей (а.с. 11).

Зі скріншоту переписки із мобільного застосунку «Вайбер» між сторонами від 03.02.2024 вбачається, що позивачка цікавиться чи відповідач ознайомився з вказаним вище договором та просила детальніше обговорити п.4.2.6 договору про заборону розмноження (а.с. 8).

Надалі 28.03.2024 ОСОБА_1 направила засобами поштового зв`язку на адресу відповідача заяву (претензію) щодо невиконання умов договору та клопотання про повернення тварини (а.с.12). Факт направлення даної претензії ОСОБА_2 підтверджено фіскальним чеком Укрпошти від 28.03.2024 (а.с.13).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка посилалася на те, що між сторонами 14 лютого 2024 року укладено договір про передачу тварини, який вона бажає розірвати у зв`язку з порушенням ОСОБА_2 умов вказаного договору, а саме згаданих вище пунктів: 4.2.4, п.4.2.6, п.4.2.8 та повернути тварину попередньому утримувачу.

Стосовно наведених вище аргументів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Однією з таких вимог є вчинення правочину у формі, встановленій законом.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (частина перша статті 204 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами першою-другою статті 631 ЦПК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В силу статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Частиною першою статті 206 ЦК України встановлено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до частини першої-другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно частини першої статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Матеріали справи не містять достатніх належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору про передачу тварини в письмовій формі. Так, підпис відповідача на договорі відсутній. Отже, неможливо встановити чи сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Тому судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги посилання скаржниці на порушення відповідачем умов вказаного договору, які стосуються утримання тварини, проведення біостерилізації чи жорстокого поводження з твариною.

Статтею 4 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» передбачено основні принципи, на яких ґрунтується поводження з тваринами, а саме:

жорстоке поводження з тваринами є несумісним з вимогами моральності та гуманності, спричиняє моральну шкоду людині;

забезпечення умов життя тварин, які відповідають їх біологічним, видовим та індивідуальним особливостям;

право власності та інші речові права на тварин у разі жорстокого поводження з ними можуть бути припинені відповідно до цього Закону;

заборона жорстоких методів умертвіння тварин;

відповідальність за жорстоке поводження з тваринами;

утримання і поводження з домашніми тваринами без мети заподіяння шкоди як оточуючим, так і самій тварині.

Водночас в матеріалах справи відсутні докази порушення відповідачем вищезгаданих принципів, завдання коту в будь-якій формі фізичних чи психологічних страждань.

Крім того, доводи апелянта, що для договору про передачу тварини на утримання не встановлена обов`язкова письмова форма, не є підтвердженням порушення умов усного договору з боку відповідача.

Колегія суддів також зауважує, що позивачкою не доведено належними доказами право власності на тварину або на якій правові підставі кіт нею утримувався. Зокрема, відсутній ветеринарно-санітарний паспорт на тварину чи будь-які інші належні та допустимі докази того, що кіт, зазначений у позовній заяві, належав саме ОСОБА_1 , та на підставі яких могла б бути проведена ідентифікація тварини.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими та не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Головатюка Івана Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 18 вересня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Барков

Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови складений 10 грудня 2024 року.