печерський районний суд міста києва
28 жовтня 2024 року Печерський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Ільєва Т.Г.,
при секретарі судових засідань Ємець Д.О.,
Згідно вимог заяви позивач просить суд ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн.
28.10.2024 до суду надійшло клопотання представника відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, мотивуючи тим, що визначений розмір витрат є значно завищеним та не відповідає критеріям, визначеним ч. 4 ст. 137 ЦПК України, адже справа, яка розглянута судом не відноситься до складних, представником позивача написано лише 2 документи, адвокат взяв участь в 2 судових засіданнях. У зв`язку із зазначеним, просили зменшити розмір заявлених позивачем витрат на правову допомогу.
Представник заявника та представник відповідача ОСОБА_3 подали до суду заяви, в яких просили провести розгляд у їх відсутність.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За викладених обставин та відповідних тому норм процесуального законодавства, суд приходить до висновку про розгляд заяви у відсутність нез`явившихся осіб, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Приходить до наступних висновків.
Судовим розглядом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10.10.2024 задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_2 ) заборгованість за Договором позики від 16.10.2021 року у розмірі 16 100 (шістнадцять тисяч сто) Євро 00 євроцентів. В частині позовних вимог до ОСОБА_3 - відмовлено.
Згідно з частини першою статті 16 ЦК України, частини першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України)
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Вказана судова практика щодо питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу є сталою.
В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З матеріалів справи вбачається, що 19.02.2024 року між позивачем та АО «МИСТЕЦТВО ПРАВА» укладено Договір про надання правничої допомоги № AL - 1902/2024-1.
За умовами п. 1.1. Договору про надання правової допомоги АО «МИСТЕЦТВО ПРАВА» зобов`язалося за дорученням Клієнта (Позивача у даній справі) надати йому правову допомогу (надалі також - Юридичні послуги), а Клієнт зобов`язався прийняти та оплатити Юридичні послуги та, якщо інше не погоджено Сторонами, компенсувати фактичні витрати, необхідні для належного виконання доручення Клієнта.
У п. 1.3. Договору про надання правової допомоги сторони погодили, що зміст та обсяг правової допомоги, які надаються Клієнту на підставі даного Договору, визначаються Сторонами у окремому дорученні, яке є невід`ємною частиною Договору.
Розмір гонорару АО «МИСТЕЦТВО ПРАВА» та порядок його оплати, відповідно до п. 5.3. Договору про надання правової допомоги, визначається Сторонами оремо у кожному дорученні до цього Договору, яке є його невід`ємною частиною.
19.02.2024 року укладено Доручення № 1 до Договору про надання правової допомоги, за змістом якого АО «МИСТЕЦТВО ПРАВА» зобов`язалося надати, а Позивач прийняти юридичні послуги щодо комплексного супроводження представництва інтересів ОСОБА_4 у справі про стягнення грошових коштів за договором позики від 16.10.2021 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Загальна вартість юридичних послуг становить 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) грн.
14.10.2024 року між позивачем та АО «МИСТЕЦТВО ПРАВА» складено Акт № 1 приймання-передачі наданих послуг про наступне:
1. Відповідно до доручення № 1 від 19.02.2024 до Договору Адвокатським об`єднанням надано, а Клієнтом прийнято юридичні послуги щодо комплексного супроводження представництва інтересів Клієнта у справі про стягнення грошових коштів за договором позики від 16.10.2021 з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь клієнта, а саме:
? підготовка та подання позовної заяви від 22.02.2024 про стягнення коштів за договором позики від 16.10.2021 з додатками.
2. Загальна вартість юридичних послуг становить 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) грн.
3. Підписанням цього Акту Сторони підтверджують, що всі юридичні послуги згідно з дорученням № 1 від 19.02.2024 до Договору надані належним чином і в погоджені строки, Сторони не мають одна до одної будь-яких зауважень щодо наданих юридичних послуг.
Станом на дату подання даного клопотання (15.10.2024 року), позивач ще не сплатив АО «МИСТЕЦТВО ПРАВА» вказаний гонорар.
Поряд з цим, позивач у даній справі у п. 3 Акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 14.10.2024 року зазначив, що підписанням цього Акту сторони підтверджують, що всі юридичні послуги надані належним чином і в погоджені строки, сторони не мають одна до одної будь-яких зауважень щодо наданих юридичних послуг .
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, з огляду на принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Як встановлено судом вище представник відповідача ОСОБА_2 подав клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, а відтак наявні підстави для вирішення питання про зменшення витрат.
Так, сам факт наявності двосторонньої домовленості позивача та адвокатського об`єднання не зумовлює безумовного виникнення у відповідача, який не є стороною договору про надання правової допомоги, обов`язку з відшкодування усіх фактично понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, так як на особу, що не є стороною правочину, суд вправі покласти лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними). Саме такі критерії щодосудових витрат застосовує у своїй практиці Єврог прав людини (п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України; п. 80 Рішення у справі Двойних проти України; п. 88 Рішення Меріт проти України).
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, за наявності клопотання про зменшення витрат, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи складність справ, кількість підготовлених документів та судових засідань, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення у справі та вважає за необхідне зменшити розмір витрат та стягнути з відповідача 35 000 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 133, 138, 141, 247, 263-265, 268, 270, 354 ЦПК України, суд
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000,00 грн.
В іншій частині вимог - відмовити.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 28.10.2024.

Суддя Тетяна ІЛЬЄВА